Справа № 2-2003/11
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2020 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судових засідань Моторенко К.О.,

представника заявника Удовиченка Д.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м.Києва від 22.04.2011 року таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року заявник ОСОБА_2 (надалі у тексті - Заявник, Боржник), інтереси якого представляє адвокат Удовиченко Д.Г. та адвокат Стецюк Р.А., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 2-2003, що виданий Деснянським районним судом м. Києва 22.04.2011, за рішенням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.02.2011 і до повноліття дитини, таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги своєї заяви мотивує тим, що він та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.09.2002 по 28.01.2010. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 05.04.2011 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку. Надалі на виконання судового рішення по справі було видано виконавчий лист № 2-2003. Проте, з 2011 року по теперішній час спільна дитина сторін проживає разом з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник повністю матеріально забезпечує свого сина ОСОБА_5 та займається його вихованням. Стягувач, яка є матір`ю ОСОБА_5 , будь-якої участі у вихованні, утриманні свого сина та участі у житті дитини не приймає, відтак стягнення аліментів на її користь суперечить наведеним правовим нормам, а тому заявник вимушений звернутись до суду із вищевказаною заявою.

В судовому засіданні представник заявника - Удовиченко Д .Г. , підтримав вимоги заяви в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяви обставинам.

Стягувачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом у визначеному законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомила, заяв з процесуальних питань до суду не подавала.

Ч. 3 ст. 432 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Таким чином, відповідно до ст.432 ч.3 ЦПК України її неявка не є перешкодою для розгляду заяви по суті.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2011 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та відповідно стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 04.02.2011 і до повноліття дитини.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2011 Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2011 - залишено без змін.

На виконання вказаного вище рішення Деснянським районним судом м. Києва 22.04.2011 було видано виконавчий лист № 2-2003, який пред`явлено до виконання у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. За наслідками розгляду заяви Державною виконавчою службою Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відкрито виконавче провадження №30077280, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до заяви, поданої Стягувачем ОСОБА_3 на адресу ДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 14.02.2015 р., вказано що Боржником в повній мірі була погашена заборгованість в сумі 88 028, 69 грн., що підтверджується довідкою №646/3 від 06.02.2015 р. (а.с.117).

В подальшому, Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції від 03.03.2015 на підставі виконавчого листа №2-2003, виданого Деснянським районним судом м. Києва 22.04.2011, було відкрито виконавче провадження АСВП №46731211 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/3 частини починаючи з 04.02.2011 року.

Проте, як зазначає заявник спільний їх зі стягувачкою син починаючи з 2011 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, що також можуть підтвердити певні свідки.

З метою повного та всебічного розгляду справи, судом були допитані, заявлені стороною боржника у відповідному клопотанні, свідки.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 Цивільного процесуального кодексу України)

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є дружиною ОСОБА_2 . Син чоловіка від попереднього шлюбу ОСОБА_5 почанючи з 2011 року за власною ініціативою став проживати разом з ними, подружжя спільно виховує та утримує дитину. Мати ОСОБА_5 самоусунулась від здійснення своїх батьківських обов`язків, життям сина не цікавиться. ОСОБА_2 повністю забезпечує свого сина. Коли у 2015 році заявником було виплачено заборгованість по аліментам стягувачу, дитина на той час вже проживала з батьком і всі кошти були витрачені стягувачкою на власні потреби. Відомо, що мати дитини придбала собі квартиру, однак син у неї жодного разу не гостював, всі вихідні та канікули він проводить саме їх родині. Деколи мати зустрічається з ОСОБА_5 , однак це відбувається поза межами дому та в присутності інших родичів чи друзів. Спілкування між матір`ю та сином фактично відсутнє.

В судовому засідання свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що є сестрами ОСОБА_2 , як їм відомо, син брата - ОСОБА_5 з 2011 року проживає разом з батьком та його теперішньою сім`єю, оскільки саме він виявив таке бажання, тому їм прийшлось забрати дитину до себе. Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_3 життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає. ОСОБА_2 повністю утримує свого сина та забезпечує йому гідний рівень життя. Зі слів самого ОСОБА_5 відомо, що мама жодним чином не дапамагає, іноді тільки телефонує.

Свідок ОСОБА_9 показала, що є подругою дружини заявника - ОСОБА_6 , остання розповідала їй, що ОСОБА_5 виховується лише нею та його батьком. Мати ОСОБА_5 не приділяє йому належної уваги та не займається його вихованням. ОСОБА_2 повністю утримує сина та займається його вихованням. Зі слів подруги їй відомо, що індоді на дні народження мати зустрічається з дитиною, однак ОСОБА_5 більш прихильний до батька, уваги та турботи було більше саме в даній сім`ї по відношенню до дитини.

Також, згідно довідки наданої Директором школи Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 313 від 30.05.2019 №46, вбачається, що ОСОБА_5 навчається в 10-Б класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 313 з поглибленим вивченням інформаційних технологій Деснянського району м. Києва з 2015 року та проживає разом з батьком.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 1ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України визначено, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до вимог з ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Частинами 1-2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, у силу наведених вище норм право на отримання аліментів має право той із батьків з ким проживає дитина, проте, судом було достеменно встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із заявником та перебуває на його утриманні, в свою чергу стягувач ОСОБА_3 життям сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, а відтак стягнення аліментів на користь останньої суперечить правовим нормам діючого законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258-260, 261, 353, 354, 442, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати з 03.03.2015 року виконавчий лист №2-2003, виданий 22.04.2011 року Деснянським районним судом м.Києва за рішенням від 05.04.2011 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.02.2011 року і до повнолітня дитини, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя: