Справа № 548/1105/20
Провадження № 2/548/461/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2020 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання Вовк М.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, ОСОБА_2 , останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно та майнові права, зокрема право житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право на яке належало їй згідно по господарської книги № 2 за 2018-2023 роки, № об`єкта по господарського обліку - 0274, право власності на вказане нерухоме майно, ОСОБА_2 за життя не оформила належним чином.

За життя, ОСОБА_2 , написала заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідає ОСОБА_1 1981 року народження, повністю, тобто позивачу.

В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Хорольською державною нотаріальною конторою, на підставі заяви позивача, було відкрито спадкову справу № 270/2019 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 .

Після звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право на які за життя належали ОСОБА_2 , позивачу листом за вих.№ 383/02-14 від 20.06.2020 року, як спадкоємцю за заповітом повідомлено, що 23.12.2019 року у Хорольській державній нотаріальній конторі на підставі заяви поданої позивачем про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_2 ,1934 року народження, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце відкриття спадщини - АДРЕСА_1 , було відкрито спадкову справу № 270/2019 до майна ОСОБА_2 . На час відкриття спадщини спадкодавець проживала одна.

Позивач єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину після ОСОБА_2 , 1934 року народження, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкодавцю належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак право власності на даний будинок спадкодавець за життя не оформила та не зареєструвала відповідно до вимог законодавства, тому оформленого належним чином документа, який би посвідчував право власності спадкодавця на вищевказаний житловий будинок немає.

Відповідно ст. 182 та ст.331 ч.2 абз. 3 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Право власності на житловий будинок може бути підтверджено зокрема одним з таких документів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна, свідоцтвом про право на спадщину, рішенням суду та ін. У разі, якщо документ, який підтверджує право власності спадкодавця, відсутній і реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, який спадкоємець бажає успадкувати не була проведена, питання належності цього нерухомого майна його попередньому власнику (спадкодавцю) та визнання права власності за наступним його власником (спадкоємцем) може вирішуватись у судовому порядку.

В зв`язку з цим позивачу рекомендовано звернутись до судових органів для вирішення цього питання.

Викладені обставини підтверджуються наступними письмовими доказами:

- Копією свідоцтва про смерть ;

- Копією паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;

- Копією заповіту ОСОБА_2 ;

- Копією довідки № 02-32/769 від 01.06.2020 року виконкому Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області;

- Копією довідки № 02-32/770 від 01.06.2020 року Клепачівської сільської ради;

- Копією виписки з по господарської книги № 02-09/330 від 01.06.2020 р.

- Листом нотаріуса № 383/02-14 від 20.06.2020 року;

- Копією технічного паспорта;

- Копією звіту про незалежну оцінку будинку;

- Копією звіту про незалежну оцінку земельної ділянки;

- Копією довідки № 61 від 25.06.2020 року КП ЛМБТІ.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту факту належності спадкового майна спадкодавцю та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити повністю.

Встановити факт належності на праві власності на житловий будинок , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за спадкодавцем, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з житлового будинку А-1, курника Б, гаража В, вбиральні Г, колодязя № 1 в порядку спадкування за заповітом після смерті, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.09.2020 року.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає: 37873 с.Вергуни Хорольського району Полтавської області, паспорт серія НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Клепачівська сільська рада Хорольського району Полтавської області, адреса: 37821 Полтавська область Хорольський район с.Клепачі ,вул..Перемоги, 8.

Суддя : О.В. Коновод