Ухвала

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 604/1000/19

провадження № 61-12892ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 11 березня 2009 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався пунктом 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до пунктів 6.5 та 6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідач своєчасно заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до договору не сплатила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2019 року складає 67 458,07 грн, з яких: 2 081,91 грн - заборгованість за кредитом, 60 225,78 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 700,00 грн - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи - 250,00 грн (фіксована частина), 3 200,38 грн (процентна складова).

Враховуючи наведене, з метою захисту порушених прав, позивач просив суд позов задовольнити, стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та сплачені судові витрати.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 11 березня 2009 року № б/н, що станом на 31 серпня 2019 року складала 2 081,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суди вважали встановленим факт отримання кредитних коштів відповідачем, тому у відповідача в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, штрафних санкцій, суди виходили з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, які позивач надавав суду на обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника.

АТ КБ «ПриватБанк» у серпні 2020 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у вищевказаній справі.

В касаційній скарзі заявник просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 67 458,07 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження АТ КБ «ПриватБанк» посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, а також дана справа має виняткове значення для заявника.

Посилання заявника на не врахування судами правових висновків, зроблених Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18), від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994св19), від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17 (провадження № 61-35746св18) відповідно до яких заборгованість за відсотками стягується у розмірі, узгодженому сторонами у довідці про умови кредитування, є необґрунтованими, оскільки такі доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, а саме: довідки про умови кредитування.

Проте, підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено саме ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що питання оцінки довідки про умови кредитування, як доказу, який може підтверджувати ті, чи інші обставини у справі, не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі наявні підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що зазначена справа має виняткове значення для банку, оскільки невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасності повернення кредитних коштів ставить під загрозу фінансову стабільність банка, Верховним Судом відхиляються, оскільки такі доводи носять формальний характер, нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик