Справа № 307/2689/18
Провадження № 2/307/72/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Ільницькій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем був укладений 22 листопада 1994 року. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою. За останній період їхнього шлюбу у них з відповідачем періодично виникали непорозуміння, сварки. Відповідач постійно обманював її, приховував від неї обставини, які стосувалися їхнього спільного сімейного життя. Крім того, за зароблені нею особисто кошти проведено ремонт та переобладнання кухні, а відповідач відмовився навіть довести цю роботу до завершення та зареєструвати створену власність за ними. Всі її прохання та розмови з ним відповідач розцінював як сварливість. 4 травня 2018 року шлюб укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 Тячівським районним судом було розірвано. За час спільного проживання вони з чоловіком фактично збудували будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 168,5 кв.м., оскільки до шлюбу відповідачем було лише розпочато будівництво цього будинку. Незважаючи на те, що це їхня спільна сумісна власність, відповідач згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.06.2016 року зареєстрував право власності на побудований ними разом будинок по АДРЕСА_1 лише за собою як номінальним власником. Також, у шлюбі вони придбали меблеву стінку з шафами, стіл та диван (придбані до дитячої кімнати), диван та два крісла, стіл та стільці (придбані для вітальні), спальний диван, дві шафи, меблеву кухонну стінку, кухонний стіл, стільці, газову плиту, меблі ванної кімнати, телевізор з супутниковою антеною, пральну машину, два килими та два палаци. Крім того, за час шлюбу вони разом здійснювали підприємницьку діяльність на території Чеської Республіки, де мали зареєстровану фірму і цією фірмою було придбано автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згодом відповідач, який користувався цим автомобілем для своєї діяльності, а також був керівником фірми, викупив цей автомобіль у фірми та зареєстрував за собою.

З врахуванням уточнених вимог просить суд визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . право власності на який зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3 , спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі та поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподілити це нерухоме майно між ними, присудити їй 3/20 частини та виділити їй в натурі частку в розмірі 3/20, а саме: кімнати ІІ поверху, площею 26,7 кв.м. з доплатою компенсації в розмірі 11161,80 гривень згідно із запропонованим експертом варіантом (з переплануванням внутрішніх перегородок) та дозволити влаштувати окремий вхід ззовні шляхом добудови сходин, залишити у спільному користуванні погріб, огорожу, ворота та земельну ділянку, а автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 100000 гривень, як неподільну річ присудити відповідачу та стягнути з нього на її користь Ѕ частину його вартості в сумі 50000 гривень, вирахувати призначену для відповідача грошову компенсацію у сумі 11161,80 гривень, виділеної з будівлі частки, остаточно зменшити суму компенсації за Ѕ частину автомобіля до розміру 38838,20 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги позивачки є безпідставними і задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Житловий будинок АДРЕСА_1 збудований відповідачем до шлюбу з позивачкою, самостійно, згідно будівельного паспорта, складеного 23.05.1992 року, в який входить: дозвіл головного архітектора на виконання будівельних робіт ОСОБА_5 , рішення 6-ї сесії 21 скликання Дубівської селищної ради народних депутатів про надання земельної ділянки під будівництво житлового будинку від 16.05.1991 року №15, площею 0,15 га, яка знаходилась в користуванні її батьків, акту про відведення земельної ділянки в натурі, проекту забудови земельної ділянки. Будинок був побудований ним на місці старого будинку батьків його матері, який був знесений. Фактично спірний будинок був завершений будівництвом в 1991-1994 роках, тобто від будівництва фундаменту і закритий дахом, з усіма вікнами й дверима, повністю електрифікований, перший поверх поштукатурений і придатний до проживання. Єдине, що до шлюбу не були поштукатурені кімнати другого поверху й не було зовнішньої штукатурки, а також не було огорожі, а все інше було збудоване. Після одруження з позивачкою вони фактично вселились в цей будинок і там проживали однією сім`єю. В період спільного проживання вони разом поштукатурили кімнати другого поверху, зробили побілку, огорожу, а також зовнішню фасадну штукатурку. Вказані роботи були вчинені з матеріалу, який ним був заготовлений до шлюбу: пісок, вапно й цемент, стругані дошки на підлогу. Ці роботи були зроблені його близькими родичами безкоштовно та трьома найманими працівниками, яким він заплатив за три робочі дні. Окрім того, для будівництва будинку ним ще до шлюбу було взято цільові кредитні кошти в Тячівському відділенні «Ощадбанк» згідно договору від 22.12.1992 року в сумі 350000 крб., який він достроково погасив повністю до шлюбу. На даний час кредитний договір він не може надати суду, оскільки він десь в будинку своєї матері і за короткий термін не зміг його знайти. Таким чином, твердження позивачки, що будинок ними збудований за час спільного проживання в шлюбі є надуманим та не відповідає дійсності і вона не має жодного права претендувати на його частку. Окрім того, він не погоджується з наданою позивачкою вартістю будинку та способу його поділу, а саме позивачкою не надано жодного доказу спеціаліста-експерта про технічну можливість такого поділу й дозволу на такий поділ, а тому вважає надані нею докази є недостатніми та неналежними для вирішення цього питання в суді. Окрім того, вважає, що техпаспорт на будинок не мав права виготовлятись на ім`я адвоката Марич Івана Юрійовича, а тому даний документ як доказ недопустимий. По автомобілю марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазначив, що вартість автомобіля, яку позивач зазначила в позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки автомобіль оцінений нею і вона про оцінку автомобіля не надала жодних доказів. Його вартість саме така, за яку він придбав його у фірмі, тобто 27000 чеських крон, однак при цьому необхідно врахувати, що вартість автомобіля була оприбуткована на фірму, яка є у власності позивачки, тобто вона отримала еквівалент вартості автомобіля, яка залишилась в її розпорядженні. При всьому цьому навіть на даний час вартість цього автомобіля не може бути такою, як зазначила позивачка - 4600 Євро або 100000 гривень і враховуючи ту обставину, що після купівлі даного автомобіля його вартість значно зросла. Перед поїздкою на Україну він спеціально побував в найбільших автосалонах Чехії, де йому пропонували біля 1000 євро за автомобіль, а це біля 30000 гривень. І це при умові, що він купить в них новий автомобіль і його автомобіль буде повність справний. Вважає, що твердження позивачки про вартість автомобіля є надуманими. Без його належної оцінки спеціалістом-експертом є недостатнім та неналежним способом доказування. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу про наявність рухомого майна та його вартості, які вони придбали у шлюбі, а тому її голослівні заяви про ці факти є неналежними та неприпустимими доказами у справі. Ті речі, які є в будинку, він може поділити з нею в добровільному порядку, а деякі він та його батьки взагалі придбали до шлюбу, ще у 80-х роках, а саме: диван та два крісла «Едельвейс» куплені ним до шлюбу на Дубівському заводі, диван «Експрес» також куплений до шлюбу, набір корпусних меблів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », названа позивачкою меблева стінка з шафами також куплені ним задовго до шлюбу. Дві шафи для плаття до меблів «Каміла», які вказані позивачкою як старі шафи, куплені батьками в кінці 80-років та їм не належать. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що будинок він будував до одруження, початок будівництва - 1990 рік. Матеріал на будівництво був придбаний за його кошти. Кредит він вже оформив, коли більше ніж половина будинку була побудована. Труби на опалення, газова плита, меблі, кухня, стінка - все було придбано за три, чи чотири роки до весілля. Спальню купила його мати за сім, чи вісім років до одруження. Все будівництво більше допомагали його батьки та його родичі. Коли вони з позивачкою одружилися, то перший поверх будинку вже був готовий: висіли штори, люстри, були двері. Разом з позивачкою вони зробили колодязь, за який він заплатив 300 доларів США. На опалення він мав труби і батареї, а за роботу заплатив сам. На другий поверх будинку в нього був придбаний кабель, заплатив за штукатурку. Роботи другого поверху проводилися в шлюбі, але матеріал весь був в нього придбаний. Восени вони залишили роботи, не доробили, так як він поїхав на заробітки. Він потім прислав кошти жінці і вона заплатила 80 доларів США за матеріал і 100 доларів США за фасад, всього 180 доларів США. З будівництвом другого поверху допомагав батько позивачки, але він йому це все відробив і вважає, що оплатив за другий поверх будинку. Він поміняв вікна на пластикові. Автомобіль він купив в Чеській республіці за 27000 чеських крон і на той час вони з позивачкою ще перебували в шлюбі. Разом з дружиною вони купили дитячу стінку, газову плиту, пральну машину, диван розкладний, стіл великий і шість стільців, унітаз, здійснили штукатурку другого поверху та штукатурку фасадну. Він переробляв новий план на будинок. На час будівництва мав план на будинок і рішення сільської ради про виділення земельної ділянки. Державна реєстрація права власності на будинок була здійснена в 2016 році, До цього часу в БТІ зареєстрований будинок не був. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 22 листопада 1994 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.04.2018 року розірвано (Т.1 а.с.10, 11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №119596430 від 04.04.2018 року власником житлового будинку, загальною площею 168,5 квадратних метри, який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер - :06:003:0102, яка знаходиться в АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2 , дата державної реєстрації вказаного нерухомого майна 15.07.2016 року (Т.1 а.с.12-13)

Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення адвоката ОСОБА_6 стверджується, що загальна площа будинку становить 168,50 квадратних метри (Т.1 а.с.14-16).

В довідці директора ТОВ «Relen s.r.o.» ОСОБА_1 від 11.06.2018 року зазначено, що нею та ОСОБА_7 як співвласниками і засновниками придбано на фірму у 2011 році за 179000 чеських крон автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу, договором купівлі-продажу автомобіля (Т.1 а.с.23, 24-40).

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля від 25.02.2016 року ОСОБА_8 придбав в ТОВ «Relen s.r.o.» автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 за 27000 чеських крон (Т.1 а.с.41-46).

Згідно звіту про оцінку житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , його вартість становить 596288 гривень (Т.1 а.с.49-73).

Згідно будівельного паспорту від 23.05.1992 року на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника ОСОБА_3 надано дозвіл приступити до будівництва одноповерхового індивідуального жилого будинку в АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.104-108).

Відповідно до кредитного договору від 22.12.1992 року, укладеного між Тячівським відділенням «Ощадбанк» та ОСОБА_3 , останньому було надано кредит в сумі 350000 крб. строком на п`ять років на будівництво власного будинку (Т.1 а.с.133-136).

Висновком будівельно-технічної експертизи від 12.02.2019 року за №124 стверджується, що частки сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у домоволодінні розташованому по АДРЕСА_1 становить 3/20 та 17/20 частки. Ринкова вартість домоволодіння (житлового будинку) в АДРЕСА_1 становить 1182870 гривень. Реальний розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до часток 3/20 та 17/20 кожного із співвласників можливий відповідно до діючих ДБН. Квартира №1 - ІІ поверх: тамбур, площею 1,2 квадратних метра, санвузол, площею 3,4 квадратних метра, кухня, площею 7,1 квадратних метра, житлова кімната, площею 15 квадратних метра, загальною площею 26,7 квадратних метра; квартира №2 підвал: підсобні приміщення площею 20,8 квадратних метрів, І поверх будинку: коридор, площею 14,0 квадратних метра, житлова кімната, площею 19,6 квадратних метра, житлова кімната, площею 15,6 квадратних метра, житлова кухня, площею 16,2 квадратних метра, санвузол - 3,5 квадратних метра, всього - 68,9 квадратних метра, ІІ поверх будинку: коридор, площею 9,8 квадратних метра, гардероб, площею 8,4 квадратних метра, їдальня, площею 26,0 квадратних метра, приміщення, площею 5,1 квадратних метра, приміщення, площею 1,7 квадратних метра, всього - 51 квадратних метра, загальною площею 140,7 квадратних метра. При даному варіанті розподілу співвласник частка якого 3/20 має виплатити на користь співвласника частка якого 17/20 грошову компенсацію в сумі 11161,80 гривень за відступ від частки (Т.1 а.с.140-165)

Актом перевірки житлових умов ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року та доданими фото-таблицями стверджується, що ОСОБА_1 проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа будинку - 168,50 кв.м., житлова 50 кв.м., будинок належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Перший поверх будинку з цегли, другий з дерева, будинок в хорошому стані, є водопостачання, каналізація, опалення 1 поверху від печі, є ванна кімната, в кімнатах є меблі. В даному будинку проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та їх донька ОСОБА_3 (Т.1 а.с.168-179).

Висновком про вартість колісного транспортного засобу стверджується, що оціночна вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , Чеської Республіки, складає 69602 гривень без врахування ПДВ (Т.2 а.с.12-14).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його рідним братом. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружилися, будинок вже був побудований. Перший поверх було поштукатурено і побілено. Другий поверх будинку потрібно було штукатурити. Допомагав ОСОБА_3 його батько та два хлопці. В шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зробили паркан. фасад, штукатурку всередині і колодязь. До весілля в будинку була стінка. В старій кухні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не жили, там жили їхні батьки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що з відповідачем ОСОБА_3 вони друзі. Будинок ОСОБА_3 будувався в 1990 році. Він допомагав ОСОБА_3 мурувати з каміння погріб і підвал. Це було до укладення шлюбу. Другий поверх будинку збудований з дерева. В 1991 році поштукатурили перший поверх і зробили перекриття. В будинку до шлюбу були меблі, стіл, стільці. Матеріал для штукатурки був підготовлений, вапно купляв разом з ОСОБА_3 . В 1991 році будинок був поштукатурений повністю, перший поверх побілений.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідна сестра позивачки ОСОБА_1 . Сестра заради сім`ї 20 років назад залишила роботу і поїхала з чоловіком в ОСОБА_11 працювати, допомагала чоловікові. На момент укладення шлюбу будинок був побудований і перший поверх будинку поштукатурений, була столярка в будинку. Другий поверх не був зроблений. Сестра з чоловіком жили поруч з будинком в кухні. Перші роки жили скрутно. Десь через три роки подружнього життя відповідач поїхав на заробітки, сестра з власної заробітної плати штукатурила будинок, фарбувала вікна, а потім зробили водопостачання і сантехніку. Їхній батьком їм допомагав. Весілля сторони справляли в будинку їхніх батьків і за батьківські кошти. Всю чоловічу роботу сестра робила сама, наймала людей і оплачувала все із заробітної плати. Воду бурили біля будинку десь через п`ять років подружнього життя, а років через шість зривали всю підлогу, робили ремонти. Після весілля купляли білий пісок і цемент.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні ствердив, що відповідач ОСОБА_3 є його племінник. Він допомагав йому будувати будинок з фундаменту до штукатурки, робили дах. ОСОБА_1 прийшла проживати до відповідача в добудований будинок. Спільно з позивачкою зробили дорожку, паркан і фасад. На другому поверсі будинку позивачка білила, а все інше буле готове. Також на кінцевому етапі будівництва будинку допомагали родичі позивачки.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області в даній цивільній справі позовні вимоги ОСОБА_1 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся представник ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 про визнання майна спільним сумісним та його поділ в частині розподілу меблів, килимів, обладнання в будинку АДРЕСА_1 , залишено без розгляду (Т.2 а.с.19-20).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є о об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 368, 369, 370 Цивільного кодексу України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року за №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Частиною 1 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч.2 вказаної статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників згідний отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не згідна її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений співвласник в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст.364 ЦК України.

При розгляді даного спору суд враховує і рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Як встановлено в судовому засідання під час шлюбу сторонами було добудовано та проведено державну реєстрацію за відповідачем ОСОБА_3 житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , який є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому з врахуванням частки сторін ОСОБА_1 (3/20) та ОСОБА_3 (17/20) у домоволодінні розташованому по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 12.02.2019 року за №124, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині поділу вказаного нерухомого майна житлового будинку підлягають до задоволення шляхом визнання житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , України, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, поділу спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, право власності на 3/20 частини будинку АДРЕСА_1 , України, що складається з квартири №1 - ІІ поверх будинку: тамбур, площею 1,2 квадратних метра, санвузол, площею 3,4 квадратних метра, кухня, площею 7,1 квадратних метра, житлова кімната, площею 15 квадратних метра, загальною площею 26,7 квадратних метра, з наданням можливості позивачці ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 , України влаштування перегородки в приміщенні №9, №10 та №8, влаштування вхідного дверного блоку, влаштування внутрішніх прорізів між приміщеннями №9 та №8, №10 та №9, №9 та №9, влаштування зовнішньої сходової клітки виходу на другий поверх, згідно варіанту розподілу на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2019 року за №124, залишення у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, право власності на 17/20 частини будинку АДРЕСА_2 підвал: підсобні приміщення площею 20,8 квадратних метрів, І поверх будинку: коридор, площею 14,0 квадратних метра, житлова кімната, площею 19,6 квадратних метра, житлова кімната, площею 15,6 квадратних метра, житлова кухня, площею 16,2 квадратних метра, санвузол - 3,5 квадратних метра, всього - 68,9 квадратних метра, ІІ поверх будинку: коридор, площею 9,8 квадратних метра, гардероб, площею 8,4 квадратних метра, їдальня, площею 26,0 квадратних метра, приміщення, площею 5,1 квадратних метра, приміщення, площею 1,7 квадратних метра, всього - 51 квадратних метра, загальною площею 140,7 квадратних метра, згідно варіанту розподілу на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2019 року за №124, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11161 (одинадцять тисяч сто шістдесят одну) гривню 80 копійок в якості грошової компенсації за відступ від частки в житловому будинку ОСОБА_7 .

Також, суд вважає, за можливе залишення у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожі та ворітбіля будинку АДРЕСА_1 , України, які є необхідними у користуванні вказаним будинком.

Заперечення відповідача та його представника проти позову в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_1 , України, суд вважає необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено. що державна реєстрація спірного будинку проведена в шлюбі між сторонами, та з показів свідків вбачається, що позивачка ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 брала участь в добудові вказаного будинку, при цьому сам відповідач в судовому засіданні підтвердив, що роботи другого поверху будинку проводилися в шлюбі за участю позивачки та її родичів.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 вказується, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Законом №4766-VІ від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року, частина 5 статті 61 СК України виключена, частина 1 статті 57 доповнена пунктом 5, згідно з яким, земельна ділянка, набута будь-ким із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебуває в її, його користуванні, або отримана в результаті приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, або отримана із земель державної та комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, визнається особистою приватною власністю кожного з них

Відповідачем була приватизована земельна ділянка, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер - :06:003:0102, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, а тому спірна земельна ділянка є особистою власністю відповідачаОСОБА_2 .

При цьому, оскільки позивачкою та її представником ОСОБА_6 в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів щодо можливості залишення у спільному користуванні погребу в спірному будинку та земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, та яка приватизована відповідачем, з визначенням відповідних площ погребу та меж земельної ділянки, які необхідні для користування позивачці, суд вважає, що в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача ОСОБА_2 та повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету 1311,64 гривень сплаченого нею в більшому розмірі згідно квитанції від 16 серпня 2018 року за №15AF522A40.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 63, 69-71 СК України, ст..ст.368, 370, 372 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , України, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України.

Поділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, право власності на 3/20 частини будинку АДРЕСА_1 , України, що складається з квартири №1 - ІІ поверх будинку: тамбур, площею 1,2 квадратних метра, санвузол, площею 3,4 квадратних метра, кухня, площею 7,1 квадратних метра, житлова кімната, площею 15 квадратних метра, загальною площею 26,7 квадратних метра, з наданням можливості позивачці ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 , України влаштування перегородки в приміщенні №9, №10 та №8, влаштування вхідного дверного блоку, влаштування внутрішніх прорізів між приміщеннями №9 та №8, №10 та №9, №9 та №9, влаштування зовнішньої сходової клітки виходу на другий поверх, згідно варіанту розподілу на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2019 року за №124.

Залишити у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, право власності на 17/20 частини будинку АДРЕСА_2 підвал: підсобні приміщення площею 20,8 квадратних метрів, І поверх будинку: коридор, площею 14,0 квадратних метра, житлова кімната, площею 19,6 квадратних метра, житлова кімната, площею 15,6 квадратних метра, житлова кухня, площею 16,2 квадратних метра, санвузол - 3,5 квадратних метра, всього - 68,9 квадратних метра, ІІ поверх будинку: коридор, площею 9,8 квадратних метра, гардероб, площею 8,4 квадратних метра, їдальня, площею 26,0 квадратних метра, приміщення, площею 5,1 квадратних метра, приміщення, площею 1,7 квадратних метра, всього - 51 квадратних метра, загальною площею 140,7 квадратних метра, згідно варіанту розподілу на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2019 року за №124.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11161 (одинадцять тисяч сто шістдесят одну) гривню 80 копійок в якості грошової компенсації за відступ від частки в житловому будинку ОСОБА_7 .

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 огорожу та воротабіля будинку АДРЕСА_1 , України.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3049 (три тисячі сорок дев`ять) гривень 30 копійок сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, з Державного бюджету 1311 (одну тисячу триста одинадцять) гривень 64 копійки, сплаченого нею судового збору в більшому розмірі згідно квитанції від 16 серпня 2018 року за №15AF522A40.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , України.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , України.

Повний текст рішення складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко