Провадження № 2-з/521/159/20
У Х В А Л А

10 вересня 2020 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення часток у спільному майні, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , за яким просить визнати, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 59,4 кв. м., згідно свідоцтва про право власності на житло, Управлінням Житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 23 серпня 1995 року - є рівними і та складають Ѕ частку квартири для кожного.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 надала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборонити позивачу вчиняти будь-які дії по передачі її третім особам в користування, оренду та по перебудові (переплануванню) спірного об`єкту нерухомості до закінчення судового розгляду цивільної справи по суті, посилаючись на таке.

Предметом спору є визначення правового стану квартири АДРЕСА_2 , яка, відповідно до наявного в справі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 23.08.1995 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (реєстраційний №17-1951), належить на праві спільної сумісної власності відповідачу та її матері, ОСОБА_2 , яка всупереч існуючих домовленостей, постійно передає квартиру в платне користування іншим особам, погрожує розпорядитися всією квартирою на користь певної особи, ігноруючи інтереси відповідача та інтереси її малолітньої дочки, яка зареєстрована в цій квартирі.

На сьогоднішній день, відповідач з дочкою мають намір постійно проживати за цією адресою, в зв`язку з чим у відповідача є всі підстави вважати, що її мати, скориставшись виділом часток у спільному майні, в подальшому буде намагатися відчужити це майно на користь третіх осіб, особливо за умови того, що оригінали правовстановлюючих документів знаходяться саме у неї, про що вона особисто зазначає в тексті позовної заяви. Такі дії Позивача завдають значної шкоди майновим інтересам відповідача та її малолітньої дитини, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, фактично, виділ часток дасть можливість проживання з дочкою чужим людям, в зв`язку з чим вважає, що, відповідно до ст. 149 ЦПК України несвоєчасне вжиття певних заходів щодо забезпечення позову може позбавити її та малолітню дочку права на ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Зазначене підтверджується тими обставинами, що з березня 2018 року по квітень 2020 року за вказаною адресою мешкала ОСОБА_3 , про що свідчать копії квитанцій про сплату кабельного телебачення.

Встановити персональні дані теперішніх мешканців не вбачається можливим за тих обставин, що позивач не вважає за потрібне поставити відповідача до відома та повідомити про строки та умови оренди, які мають місце бути у теперішній час. Зазначене є безпосереднім доказом того, що спільне майно використовується позивачем виключно з метою наживи, може бути пошкоджене або зіпсоване, що призведе до неможливості його використання для проживання малолітньої дитини, та є, безумовно, істотним порушенням житлових прав дитини.

Представник позивача заперечував проти заяви про забезпечення позову, посилаючись на таке.

Доводи зазначені в клопотанні зводяться до того, що позивач постійно передає квартиру в платне користування іншим особам, погрожує розпорядитися всією квартирою на користь певної особи, ігноруючи інтереси відповідача та інтереси малолітньої дочки.

Що стосується передачі квартири в оренду, то відповідач разом з малолітньою дитиною проживають в Італії, дитина має громадянство Італії, сама відповідач власноруч написала розписку, в якій зазначила що дозволяє своїй сестрі ОСОБА_4 здавати її квартиру в оренду на строк до 31.12.2020 року, тобто відповідач сама розпорядилась всією квартирою, а арешт просить накласти тільки у відношенні позивача, чим намагається позбавити позивача в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Всі комунальні платежі по утриманню квартири сплачувались позивачем, що підтверджуються копіями квитанцій, також позивач здійснювала поточний ремонт квартири та придбала побутову техніку для удосконалення квартири.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити причини накладення арешту на квартиру. Вимоги відповідача, ґрунтуються на припущеннях, підстав для накладання арешту на майно позивача не існує.

Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод просила відмовити у забезпеченні позову.

Також зазначила, що позов подано про визначення часток у спільному майні співвласників, відповідач протягом тривалого часу заявляє надумані клопотання або заяви, в яких просить відкласти слухання справи, чим навмисно затягує розгляд справи, жодного доказу, який би підтверджував перешкоджанню її проживання в квартирі разом з дитиною не підтверджений, що вказує на формальність, а не наявність мети, яка необхідна в накладанні арешту на квартиру.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 153 Цивільно-процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відсутність достатніх доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову, унеможливлює дати об`єктивну оцінку викладеним у ній обставинам, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, через відсутність достатніх доказів, які б підтверджували вказані обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи предмет спору, відсутність заперечень з боку відповідача про розмір часток у спільному майні, а також те, що на момент розгляду судом заяви про забезпечення позову позивачем не надано відповідних та достатніх доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що, у свою чергу, унеможливлює вирішити питання про накладення арешту на майно та заборонити певні дії, оскільки заява необґрунтована доказами та накладення арешту може призвести до порушення прав та законних інтересів іншого учасника процесу.

За таких обставин, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 149, 150, 157 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення часток у спільному майні відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду в повному обсязі складена 11 вересня 2020 року.

СУДДЯ В.К. Гуревський