Провадження№ 4-с/266/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Циганкової М.М., розглянувши розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Шуляк С.І. звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості по аліментам.

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.09.2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він постійно мешкає в м. Новоазовськ Новоазовського району Донецької області, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території , стягнення аліментів з нього проводиться Приморським ВДВС м. Маріуполь Східного МУМЮ. Скаржник вважає, що він офіційно працевлаштований в м. Новоазовськ Донецької області, не має можливості переїхати та працювати на підконтрольній органам влади України, території, в зв`язку із наявністю в нього батьків похилого віку, які не мають можливості переїхати та потребують постійного догляду, тому розрахунок заборгованості, зроблений державним виконавцем Приморського ВДВС м. Маріуполь Східного МУМЮ Алдуновою А.С. вважає таким, що обчислено незаконно. Розрахунок зроблено державним виконавцем виходячи з середнього розміру заробітної плати в м. Маріуполь Донецької області, вважає, що розмір заборгованості необхідно було визначати з його фактичного заробітку за цивільно правовими угодами. Просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь Східного МУМЮ щодо здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 в виконавчому провадженні ВП №57973022, зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, справа розглянута за його відсутністю, на підставі наявних в справі матеріалів.

Представник Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заперечення на скаргу, які обґрунтував тим, що на виконанні Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ перебуває виконавчий лист №266/10403/17, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 27.12.2018 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження та направлений на адресу мешкання боржника. Вказаний лист було повернуто з відміткою «не підконтрольна територія». Боржник не отримує ніяких виплат на підконтрольній території, майна не має. 27.05.2019 року ОСОБА_1 з`явився до Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ та повідомив, що не має можливості виїхати на непідконтрольну територію до м. Новоазовськ Донецької області в зв`язку із забороною виїзду, оскільки в нього наявна заборгованість по сплаті аліментів. На момент звернення на підставі наявних в ОСОБА_1 було зроблено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, також враховано пояснення ОСОБА_1 , що він офіційно ніде не працює. 24.06.2019 року ОСОБА_1 надав квитанції про сплату заборгованості згідно зробленого розрахунку, в зв`язку із чим було знято заборону на перетин лінії розмежування. Просив в задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ знаходиться виконавчий лист №263/10403/18, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 12-13)

ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, мешкає на тимчасово не підконтрольній органам влади України території м. Новоазовськ Донецької області (а. с. 7, 14)

Згідно розрахунку, зробленого державним виконавцем Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ виходячи із середньої заробітної плати працівника для м. Маріуполь Донецької області (а. с. 15)

Так, за змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до частини 9 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження",за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення визначеного законом переліку тимчасових обмежень відносно боржника - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування до боржника тимчасових обмежень обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Заявник в судовому засіданні не надав доказів необґрунтованості розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, матеріалами справи доведено правомірність зробленого державним виконавцем з урахуванням розміру середньої заробітної плати працівника для м. Маріуполь Донецької області.

Вказана заборгованість була добровільно сплачена заявником, що не заперечується в його скарзі, стороною скаржника суду не було надано доказів того, що боржник працював за цивільно правовими договорами, з чого суд не вбачає протиправності у діях останнього, які полягали у складанні розрахунку за наявними у його розпорядженні документами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України; ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 2, 10, 13, 18, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 27.02.2020 року

Суддя Д.Г. Пантелєєв