ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з поданням, в якому просить вирішити питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2014 року у справі № 200/14036/13-ц.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019року подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. було задоволено. Обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , документований паспортом для виїзду за кордон НОМЕР_2 , до виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.05.2014 року у справі № 200/14036/13-ц.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та норм процесуального права.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. та АТ "Банк Кредит Дніпро" відповідно до ст. 360 ЦПК України подали відзиви, в яких просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року - залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. знаходиться виконавче провадження 58629298 з виконання виконавчого листа № 200/14036/13-ц, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 16.05.2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» суми в розмірі 9 257 048,89 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 14.03.2019 року.

Судом встановлено, що боржнику на праві власності належить майно: домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці, а також земельна ділянка, кадастровий номер :276:0059, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

За боржником також зареєстровано транспортний засіб Opel Omega.

Постановою приватного виконавця від 14.03.2019 року накладено арешт на все майно боржника.

Постановою приватного виконавця від 20.03.2019 року накладено арешт на частки у статутних капіталах ТОВ «Компанія Вік Грейн», ТОВ «Петробетон», ТОВ «Д.П.Груп», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Сетелл», ТОВ «М.Т.М.З.У», що належать боржнику.

Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровської міської ради повідомив 22.03.2019 року приватного виконавця про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань попередження щодо накладення арешту частки у статутному капіталі господарських товариств, що належить ОСОБА_1 , в межах суми стягнення.

Приватним виконавцем надано докази, що ним були направлено вимоги до керівників ТОВ «Компанія Вік Грейн», ТОВ «Петробетон», ТОВ «Д.П.Груп», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Сетелл», ТОВ «М.Т.М.З.У» про надання інформації відносно часток боржника у статутному капіталі, проте інформація на вимогу приватного виконавця ним отримана не була.

Суд встановив, що приватним виконавцем вживались заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду за рахунок майна боржника, а саме направлені до банківських установ постанови про арешт коштів боржника, проте, за повідомленнями банківських установ, відкриті рахунки відсутні.

Встановлено, що представник боржника Солодовник С.О. 17.06.2019 року звернувся до приватного виконавця з заявою про зупинення звернення стягнення на домоволодіння та земельну ділянки за адресою АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що ухвалою суду від 18.10.2017 року на вказане майно був накладений арешт.

Таким чином, суд встановив, що приватним виконавцем вжито всі можливі заходи, спрямовані на повне та фактичне виконання судового рішення, але воно залишається невиконаним з вини боржника ОСОБА_1 .

На запит державного виконавця Державною прикордонною службою України листом від 09.04.2019 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон, в тому числі у 2019 році.

Задовольняючи подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О., суд першої інстанції посилався на те, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, про яке достеменно обізнаний, і приватний виконавець обґрунтовано звернувся з поданням про обмеження його у праві виїзду за межі України, оскільки інші заходи впливу виконавця, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виявилися безрезультатними.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що приватним виконавцем не надано жодного доказу, який би свідчив про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, а само по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами апелянта, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 33 Конституції України свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Стаття 441 ЦПК України передбачає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Встановивши, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання судового рішення.

При цьому, під ухиленням слід розуміти не тільки пряму активну відмову, а й пасивне небажання, несприяння, невчинення дій, бездіяльність обов`язку, покладеного на особу рішенням суду, що відповідно до Конституції України ухвалюється іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за виконавчим документом є значною - 9175716,64 грн. 64 коп. та з моменту ухвалення судового рішення та видачі виконавчого документу 16.05.2014 року є непогашеною.

Як зазначає сам представник апелянта - ОСОБА_2 , останній неодноразово знайомився з матеріалами виконавчого провадження, за його заявою від 24.06.2019 року, того ж дня, були надані копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.03.2019 р. та копія постанови про арешт майна боржника від 14.03.2019 р., про що свідчить відповідна відмітка на вказаній заяві, що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 відомо про відкрите виконавче провадження №58629298.

Отже, з урахуванням обізнаності боржника про наявність судового рішення та відкритого виконавчого провадження ОСОБА_1. не здійснює погашення даної заборгованості, не вчиняє будь-яких дій для належного виконання рішення суду, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/14039/13-ц від 16.05.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, приватним виконавцем були здійснені усі дії передбачені ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження".

Безпідставними є посилання апелянта на те, що в матеріалах виконавчого провадження міститься відповідь Пенсійного фонду України, що боржник ОСОБА_3 працює в ТОВ "Чарнокіт", а тому приватному виконавцю нічого не заважає звернути стягнення на заробітну плату боржника. Такі доводи спростовуються тим, що відповідно до ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Як встановлено, за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб, а саме: автомобіль Opel Omega, який був арештований та оголошений в розшук. Крім того, на адресу приватного виконавця від стягувача жодної заяви про звернення стягнення на заробітну плату боржника не надходило, тому у приватного виконавця відсутні підстави для звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення подання Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова