Постанова

Іменем України

11 вересня 2020року

м. Київ

справа № 127/17399/19-ц

провадження № 61-3872св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: державний реєстратор Комунального підприємства «Гарант+» Васюра Павло Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Гарант+» Васюри П. В. (далі - державний реєстратор КП «Гарант+» Васюра П. В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що для забезпечення виконання кредитного договору від 28 листопада 2007 року № 0101/1107/71-85 про отримання ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) кредиту у сумі 63 180,00 дол. США, 28 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та позивачем укладений іпотечний договір № 0101/1107/71-085-Z-01, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 . 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладений договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до яких до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшли права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, укладеними між банком та фізичними особами, у тому числі і за договорами, укладеними з ОСОБА_1 . Цього ж дня, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало зазначені права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу та договору про передачу прав за іпотечними договорами.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, у цивільній справі № 127/5872/14-ц, у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором у розмірі 669 657,50 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки; виселено мешканців із квартири; визначено, що рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2019 року у справі № 127/5872/14-ц відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та зупинено виконання вказаної постанови у частині виселення мешканців до закінчення її перегляду в касаційному порядку.Проте, не зважаючи на наявність такого судового рішення, виконання якого зупинено судом, та на дію мораторію, ТОВ «Кредитні ініціативи» скористалося позасудовим порядком задоволення своїх вимог за кредитним договором, передбаченим статтею 37 Закону України «Про іпотеку», та 25 лютого 2019 року зареєструвало право власності на спірну квартиру на підставі застереження в іпотечному договорі. Рішення державного реєстратора порушує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як спірна квартира є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» та виступає як забезпечення зобов`язань позичальника за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - банком (частина перша статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») в іноземній валюті (доларах США). Крім того, спірне нерухоме майно відчужене без її згоди. Наявність в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не може вважатись наданням безумовної згоди на відчуження квартири, адже застереження говорить лише про права, які виникають у іпотекодержателя у випадках, передбачених договором. При цьому, досягнута між сторонами згода щодо можливості позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про наявність згоди на фактичне відчуження майна іпотекодавця в період дії мораторію, зокрема тому, що на момент укладення іпотечного договору мораторію ще не було. Відповідно для відчуження предмета іпотеки у період дії мораторію дозвіл власника на таке відчуження має бути наданий саме в цей період. Водночас, неможливо здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, виконання якого зупинено на час дії мораторію. За таких обставин, ТОВ «Кредитні ініціативи», всупереч норм законодавства та умов іпотечного договору, скористалося одночасно двома способами звернення стягнення на предмет іпотеки, яке, зокрема, рішенням суду заборонене. Для реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки обов`язковим елементом є звернення кредитора до боржника з вимогою про виконання основного зобов`язання, а також сплив тридцятиденного строку на її виконання, проте така вимога не надходила на її адресу, а докази про її отримання та спливу вказаного строку державному реєстратору надані не були.

На час прийняття оскаржуваного рішення не проведена експертна оцінка спірної квартири, яка фактично знаходиться в центрі м. Вінниця та орієнтовна вартість якої значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, а отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» повинно було відшкодувати їй різницю між 90 % вартості майна та розміром заборгованості, а державний реєстратор - перевірити наявність проведеної оцінки. Спірна квартира використовується як місце постійного проживання для неї та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 та у її власності немає іншого нерухомого житлового майна. На момент прийняття оскаржуваного рішення, неповнолітній ОСОБА_4 мав право користування спірною квартирою, тому для набуття права власності на спірну квартиру іншою особою, необхідний відповідний дозвіл органів опіки та піклування, проте ТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталося до органів опіки та піклування і не отримувало дозволу на відчуження квартири.

Посилаючись на викладене, позивач просилавизнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 25 лютого 2019 року № 45675656 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надала суду доказів, що ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало листа ОСОБА_1 від 03 жовтня 2018 року про повернення до ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення від 02 серпня 2018 року № 154/18, яке адресоване ОСОБА_5 , що проживає в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. При цьому, з урахуванням положень статей 76-81, 89 ЦПК України, наведений доказ не є достатнім для того, щоб суд мав підстави достеменно констатувати, що 14 серпня і 20 вересня 2018 року ОСОБА_1 не отримувала від ТОВ «Кредитні ініціативи» повідомлення від 18 березня 2018 року за вих. № Б1804/6, адже на бланках накладних кур`єрських відправлень в графі «Отримано» наявні власноручно написані ОСОБА_6 її прізвище, ініціали імені та по батькові, дата та час отримання, а також наявні особисті підписи ОСОБА_6 на бланках накладних кур`єрських відправлень в графі «Отримано». Доводи ОСОБА_1 про недоведеність вручення повідомлення за відсутності опису вкладення та фіскального чеку, не є належним чином обґрунтованими, оскільки спростовуються бланками накладних кур`єрських відправлень, де в графі «Отримано» наявні власноручно написані ОСОБА_6 її прізвище, ініціали імені та по батькові, дата та час отримання, а також наявні особисті підписи ОСОБА_6 на бланках накладних кур`єрських відправлень в графі «Отримано». Натомість, враховуючи дати направлення повідомлення (09 серпня і 15 вересня 2018 року) та вручення поштової кореспонденції (14 серпня і 20 вересня 2018 року) логічним і достатньо обґрунтованим є висновок про те, що ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Кредитні ініціативи» саме повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Приймаючи 25 лютого 2019 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45675656, а саме права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 , державний реєстратор ОСОБА_7 врахував, що заявником ТОВ «Кредитні ініціативи» подано для реєстрації всі необхідні документи, які відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 61) та Закону України «Про іпотеку». Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Позивачем не доведено, що внаслідок проведення державним реєстратором Васюрою П. В. державної реєстрації права власності на квартиру порушені будь-які права малолітнього ОСОБА_8 . Оцінка майна проведена і відповідно до висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст» від 19 листопада 2018 року ринкова вартість квартири складає 878 299,00 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Гарант+» Васюри П. В. від 25 лютого 2019 року № 45675656 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ТОВ «Кредитні ініціативи». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що помилковими є висновки місцевого суду про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на правовідносини у цій справі, оскільки квартира використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_8 і є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, а отже, на неї не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією вказаного Закону. Необґрунтованими є посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, оскільки у вказаній справі касаційний суд дійшов висновку про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», проте у цій справі ТОВ «Кредитні ініціативи» вимоги за кредитним договором від 28 листопада 2007 року задовольнило шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею37 Закону України «Про іпотеку».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2020 року відкрито провадження, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

11 серпня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що застереження в договорі іпотеки щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки також є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім іпотечного застереження, іпотекодавцем окремим пунктом договору іпотеки була надана беззаперечна згода на задоволення вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, існують підстави для відійти від позиції Верховного Суду, на яку посилався суд апеляційної інстанції щодо мораторію, оскільки іпотекодавець надав беззаперечну згоду на задоволення вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Загалом у цій ситуації відсутні будь-які підстави для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц, та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 760/14438/15-ц викладена позиція про те, що для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. На дві адреси ОСОБА_9 направлено повідомлення в якому зазначена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором розмір яких визначений станом на 01 березня 2018 року із застереженням, що у разі непогашення заборгованості за кредитним договором кредитором/іпотекодержателем буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Крім того, є підстави для відходу від висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 127/23920/18, оскільки у тій справі не береться до уваги поштове повідомлення про отримання іпотекодавцем вимоги від іпотекодержателя, так як у справі є письмові докази, що іпотекодавець у той період не перебував на території України, а у справі ОСОБА_1 таких доказів немає, оскільки ОСОБА_1 перебувала в Україні. Банк дотримався процедури визначення вартості предмета іпотеки на який звертається стягнення шляхом набуття права власності іпотекодержателем. Судами проігнорована практика Верховного Суду щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 подала до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» не доведено факт отримання позивачем повідомлення від 18 березня 2018 року № Б 18.04/6, а тому судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми статті 35 Закону України «Про іпотеку». Державний реєстратор не перевірив наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки набуте без згоди органу опіки та піклування. Позивач не надавала згоди на звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд апеляційної інстанції не мав підстав для застосування висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 у справі № 464/8589/15-ц, оскільки Велика Палата Верховного Суду зробила протилежний висновок, виклавши його у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Встановлені судами обставини

28 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_11 укладений кредитний договір № 0101/1107/71-085, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 63 180,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9 % річних.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного кредитного договору, забезпечення виконання зобов`язань позичальника із погашення заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу. При непогашені заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет застави, та/або звернутися в суд (пункт 2.3 кредитного договору).

Відповідно до пункту 6.1.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору.

У пункті 10.6 кредитного договору встановлено, що будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній, повинні бути здійснені у письмовій формі. Такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом, телексом чи телефаксом.

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 28 листопада 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. та зареєстрованим у реєстрі за № 7755, ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір № 0101/1107/71-085-Z-01, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яку остання придбала відповідно до договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року.

Пунктом 10.3 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 12 цього договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: пункт 12.1 - за рішенням суду; пункт 12.2 - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; пункт 12.3 - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в пунктах 12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

У пункті 12.3.1. іпотечного договору сторони погодили, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 12 червня 2019 року № 33581, № 33582 убачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 зареєстрована з 09 січня 2008 року, а її син ОСОБА_8 - із 26 серпня 2010 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 лютого 2012 року у справі № 2-3261-2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 0101/1107/71-085, яка станом на 17 січня 2011 року становить 669 657,50 грн.

Згідно з договорами факторингу та договорами про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило свої права ТОВ «ФК «Вектор плюс», а ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступило свої права ТОВ «Кредитні ініціативи». Внаслідок укладення зазначених договорів відбулася заміна кредитора, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним та іпотечним договорами, укладеними 28 листопада 2007 року з ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2014 року замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-3261-2011, а саме замінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи».

Постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 31 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3261-2011, виданого 03 квітня 2012 року.

У березні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. В рахунок погашення боргу перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 0101/1107/71-85 у розмірі 669 657,50 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , із квартири АДРЕСА_1 . Рішення суду про виселення є підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року зупинено виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у частині задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про виселення до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 18 березня 2018 року № Б1804/6, адресованого ОСОБА_6 на адреси: АДРЕСА_2 , ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагало сплатити борг за кредитним договором, розмір якого, станом на 01 березня 2018 року становив 325 371,43 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 01 березня 2018 року становить 8 721 749,08 грн. У порядку статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попереджено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «Кредитні ініціативи» мають намір звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку передбаченому статті 37 Закону України «Про іпотеку». Також повідомлено, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», ОСОБА_1 буде прощено (анульовано) залишок непогашеної заборгованості за кредитом.

Згідно з накладною служби доставки «Текс» від 09 серпня 2018 року № U03, ТОВ «Кредитні ініціативи» направило на адресу ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 , документ, який вона отримала 14 серпня 2018 року.

У накладній служби доставки «Express Mail» від 15 вересня 2018 року № 20001019 зазначено, що ТОВ «ТЕМАПОЛ» направило на адресу ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 , повідомлення, яке отримано нею 20 вересня 2018 року.

Відповідно до висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст» від 19 листопада 2018 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , складає 878 299,00 грн.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «Кредитні Ініціативи» державним реєстратором КП «Гарант+» Васюрою П. В. Цей запис вчинено на підставі повідомлення (вимога), серія та номер: Б18.04/6, виданий 18 березня 2018 року, видавник: ТОВ «Кредитні Ініціативи»; Кредитний договір, серія та номер: 0101/1107/71-085, виданий 28 листопада 2007 року, видавник: АКБ «ТАС-Комерцбанк»; договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 6970, виданий 28 листопада 2012 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І. О.; договір про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер: 2189, виданий 28 листопада 2012 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О. В.; іпотечний договір, серія та номер: 0101/1107/71-085-2-01, виданий 28 листопада 2007 року, видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В.; довіреність, серія та номер: 15638, виданий 30 жовтня 2018 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А.

Із копії реєстраційної справи, у якій прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 , убачається, що у ній містяться два повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» від 18 березня 2018 року за вих. № Б1804/6, адресовані ОСОБА_1 та накладні служби доставки «Текс» від 09 серпня 2018 року № U03 і «Express Mail» від 15 вересня 2018 року № 20001019.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, встановивши, що іпотекодержателем не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» так і Порядку № 1127 щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й шляхом набуття права власності, зробив правильний висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Надані ТОВ «Кредитні ініціативи» накладні служби доставки «Текс» від 09 серпня 2018 року № U03 і «Express Mail» від 15 вересня 2018 року № 20001019 із відмітками про отримання ОСОБА_1 листів 14 серпня 2018 року та 20 вересня 2018 року, не є підтвердженням отримання позивачем повідомлення від 18 березня 2018 року № Б1804/6, оскільки із вказаних накладних неможливо встановити, які саме документи направлялися та отримані, а отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало належних та допустимих доказів отримання боржником письмової вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, тобто не надало доказів направлення позивачу повідомлення відповідно до вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора, правильно виходив із того, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем порушена, оскільки іпотекодавець не отримувала повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, провадження №14-501цс18; від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18.

Отже, порушення ТОВ «Кредитні ініціативи» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

У своїй касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» вказувало на неоднакове застосування вказаного закону та наявність підстав для відступу від правової позиції щодо його застосування.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Отже, на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв. м, яка використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 28 листопада 2007 року, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

Твердження заявника про те, що у цій справі відсутні будь-які підстави для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», і відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц, та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) не знайшла підстав для відступу від правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), про те, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо безумовного права іподекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки виходячи зі змісту договору іпотеки незалежно від претензій іпотекодавця, оскільки рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене лише у випадку доведеності факту повного виконання своїх зобов`язань боржником за кредитним договором, спростовуються вищезазначеними вимогами закону.

Твердження ТОВ «Кредитні ініціативи» про те, що є підстави для відступу від висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 127/23920/18, оскільки у тій справі не береться до уваги поштове повідомлення про отримання іпотекодавцем вимоги від іпотекодержателя, так як у справі є письмові докази, що іпотекодавець у той період не перебував на території України, а в справі ОСОБА_1 таких доказів немає, безпідставні та необґрунтовані з огляду на таке.

Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Отже, з урахуванням викладеного, відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 127/23920/18, оскільки різниця в обставинах справи, що переглядається та у справі, від правових висновків у якій заявник просить відступити, не є підставою для відступу від правової позиції.

Таким чином, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи та в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у касаційних скаргах заявники.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 19 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик