Cправа № 127/4134/20
Провадження № 2/127/645/20
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

15 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Рудої В.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно,

вимоги позивача:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору та за надання правничої допомоги,

в с т а н о в и в :

18 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно.

У позовній заяві зазначено, що 05 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року було розірвано.

В період шлюбу уклали договір міни від 18 грудня 2013 року. За вказаним договором позивачем та відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 22,5 кв.м., житлова 16,6 кв.м.

Відповідно до даного договору у власність ОСОБА_2 переходить квартира АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 22,5 кв.м., житлова 16,6 кв.м. У власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перейшов домашній кінотеатр (DVD-ресівер) LG HT 30SSU.

Міна проводилась з грошовою доплатою у сумі 78 592 грн. 00 коп., які позивач та відповідач передали повністю під час підписання договору.

Спірна квартира була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу, грошова доплата проводилась за спільні кошти подружжя.

На даний час у сторін виникають непорозуміння з приводу користування та володіння спільним майном, тому позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2020 року, прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшла заява, у якій остання просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначив, що вимоги позову підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 грудня 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір міни, відповідно до умов якого, обмінюються належна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_2 , яка складає 3/50 частки квартир № 58-68 в житловому будинку АДРЕСА_3 , на належний ОСОБА_2 домашній кінотеатр (DVD-ресівер) LG HT 305SU, серійний номер 71059375, дата виготовлення 2011 р. За домовленістю сторін внаслідок міни у власність ОСОБА_2 переходить квартира АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири становить 22,5 кв.м., житлова 16,6 кв.м., у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , переходить домашній кінотеатр (DVD-ресівер) LG HT 305SU. Міна проводиться з грошовою доплатою у сумі 78 592 грн. 00 коп., які гроші ОСОБА_2 передав у рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повністю до підписання даного договору (а.с. 7).

Право приватної власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14860232 від 18 грудня 2013 року (а.с. 8).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , зареєстрований 05 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1840. Визначено прізвище позивача після розірвання шлюбу ОСОБА_8 (а.с. 10).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 216836851 від 17 липня 2020 року, відомості про державну реєстрацію іпотек та про заборони щодо квартири АДРЕСА_1 в Реєстрах відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Спірне нерухоме майно було придбано сторонами в справі під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими та наявні правові підстави для задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач понесла витрати пов`язані зі сплатою судового збору у загальному розмірі 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 4, 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

05 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Черняковою М.А. було укладено угоду № 1 про надання правової допомоги.

Факт здійснення позивачем оплати за наданні послуги, відповідно до угоди № 1 про надання правової допомоги від 05 лютого 2020 року, підтверджується квитанцією № 1 від 05 лютого 2020 року на суму 3 000 грн. 00 коп.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 6 000 грн. 00 коп., з яких: 3 000 грн. 00 коп. судовий збір, 3 000 грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 178, 191, 223, 247, 263-265, 279, 280 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, ст. 325, 368, 372 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15 вересня 2020 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк