РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 127/19124/18

Провадження № 22-ц/4815/191/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання :Шептицька С.С..

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Озерянська сільська рада Дубенського району Рівненської області

розглянув в порядку письмового позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука А.С. на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене в складі судді Ралець Р.В., повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2019 , у справі №127/19124/18

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Озерянська сільська рада Дубенського району Рівненської області, про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування за заповітом та за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є онуком ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років. У встановлений шестимісячний строк він звернувся до Другої Дубенської державної нотаріальної контори із метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі, де йому повідомили, що після смерті ОСОБА_3 , на підставі заяви відповідачки ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом відкрита спадкова справа.

Вважає, що вищезгаданий заповіт складений із порушенням вимог чинного законодавства, а також є таким, що не відповідає волі заповідача, оскільки бабуся мала 2 групу інвалідності по зору.

Таким чином, діагнози, які були встановлені бабусі, дають підстави стверджувати, що вона не могла ні прочитати, ні підписати, а отже усвідомити, що саме вона підписує заповіт, ще й за день до смерті.

Позивач звертає увагу суду також і на помилку в написанні ініціалів та досить чіткий і розбірливий напис у заповіті: «Заповіт до підписання прочитаний мною ОСОБА_3 вголос і власноручно підписаний». Тому вважає, що зазначений у заповіті рукописний текст та підпис має дефекти волі, та складений іншою особою, а не самою заповідачкою. Заповіт був підписаний за день до смерті заповідачки, хоча в останні дні свого життя ОСОБА_3 була лежачою та не могла вільно рухатись у зв`язку з хворобою лівого колінного суглобу, яка була встановлена ще 08.02.2016 році.

Тому позивач вважає, що нотаріальні дії вчинялися у в селі Квітневе, всупереч запису у заповіті про їх виконання в селі Озеряни або підпис у приміщенні сільської ради був поставлений іншою особою.

Просив визнати недійсним заповіт від 19 березня 2018 року, складений ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить усунути від права на спадкування за заповітом та за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Озерянська сільська рада Дубенського району Рівненської області, про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування за заповітом та за законом задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт від 19 березня 2018 року, складений ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я невістки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений Коліщук В.В. секретарем Озерянської сільської ради Дубенського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №33.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням в частині відмовлених позовних вимог, представник позивача в апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення про усунення відповідача від права на спадкування за заповітом та за законом.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність умислу з боку ОСОБА_2 на збільшення своєї частки у спадщині підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема поясненнями Коліщук В.В. та ОСОБА_2 щодо визнання факту підробки заповіту.

Крім того, скаржник зазначає, що позовна вимога про усунення від спадкування за законом судом не розглянута. Суд не аргументував у рішенні позиції з даного питання, підстав відхилення доводів позивача.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Рішення в частині визнання заповіту недійсним не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до правил ч. 1 ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Звертаючись до суду з позовом про усунення від спадкування, позивач зазначав, що заповіт вчинений проти справжньої волі спадкодавця. Як на підставу своїх вимог посилався на частину першу статті 225, частину першу статті 203, частину другу статті 1257 ЦК України. Також просив усунути відповідача від права на спадкування у зв`язку з тим, що вона у власних інтересах склала заповіт та його підписала від імені спадкодавця, що сприяло виникнення у неї права на спадкування.

Встановлено,що позивач є онуком ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

19 березня 2018 року ОСОБА_3 був складений заповіт відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати спадкодавці на день смерті, і на що за законом вона матиме право заповідає своїй невістці ОСОБА_2 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року визнано недійсним заповіт від 19 березня 2018 року, складений ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я невістки ОСОБА_2 , посвідчений Коліщук В.В. секретарем Озерянської сільської ради Дубенського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №33.

Рішення суду в цій частині набрало законної сили і сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач з корисливих мотивів перешкоджав померлому висловити свою останню волю, тому положення статті 1224 ЦК України до відповідача застосовані бути не можуть.

Згідно з частиною другою статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Виходячи з аналізу цієї норми, спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, - про усунення спадкоємця від права на спадкування.

Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Установивши, що ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 не надала суду жодного належного та допустимого доказу про те, що відповідач умисно перешкоджав спадкодавцеві скласти новий заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяв виникненню права на спадкування або збільшенню своєї частки у спадщині, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Позивач належним чином не довів, що відповідачем умисно вчинено незаконні дії, що перешкоджали померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про усунення відповідача від права на спадкування за заповітом та за законом не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Аргументи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лавренчука А.С. залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.