РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Медведєвій Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, з наступним уточненням, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 30000 грн., а також з ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальну шкоду в розмірі 36999 грн. та судові витрати, на підставі ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187,1188, 1190 ЦК України.

Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2018 року в задоволенні заяви позивача про забезпечення позовних вимог відмовлено.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2018 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

08.10.2018 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 з клопотанням про залучення третьої особи - страхової компанії.

06.12.2018 до суду подано відповідь позивача на відзив. 26.12.2018 відповідач подав до суду заперечення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2019 до участі у справі залучено третю особу - ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

08.08.2019 року до суду подані пояснення третьої особи ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2019 за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

25.10.2019 року до суду подано заяву про уточнення позовних вимог.

25.11.2019 року до суду надійшов відзив на уточнений позов від ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м. Харкова від 14.04.2020 вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2020 прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 19.08.2017 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача та електроскутера «АІМА JЕЕК S», яким керував та який належить позивачеві.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2017 по справі №640/14667/17, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєної дорожньо-транспортної пригоді, порушенні ПДР УКраїни та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Вказує, що зазначеною дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини відповідача, позивачу було завдано майнової шкоди у розмірі 36999,0 грн. Розмір завданої позивачу майнової шкоди складається із вартості електроскутера, яка складає 32999,0 грн. та вартості пошкодженого взуття, яка складає 4000,0 грн. Електроскутер «АІМА JЕЕК S» був придбаний позивачем у магазині мережі «Цитрус», вартість електроскутера відповідно до рахунку-фактури № ХК від 06.06.17 складає 32 999,0 грн. Оплата електроскутера відбулась на умовах кредитування, про що позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладений договір про надання споживчого кредиту № від 06.06.17. Згідно з довідкою АТ «ОТП Банк» від 05.12.18 №712/4-182 у позивача відсутня заборгованість за кредитним договором № від 06.06.17. Кредитні зобов`язання виконані позивачем повністю 06.08.18. Після ДТП, яке відбулось 19.08.2017, позивач звернувся до сервісного центру мережі магазинів «Цитрус» для з`ясування можливості та вартості ремонту пошкодженого електроскутера. Відповідно до довідки сервісного центру продавця від 21.08.17 №75 742 електроскутер «АІМА JЕЕК S» ремонту не підлягає, для усунення дефектів необхідна заміна несучої рами, елементів АКБ та облицювальних елементів корпусу.

Зазначає, що, позивачем у повному обсязі були виконані зобов`язання за вищезгаданим кредитним договором та з 06.06.17 по 06.08.18, понесені прямі витрати у розмірі 32999,0 грн. на оплату електроскутеру «АІМА JЕЕК S», який не підлягає відновленню та подальшої експлуатації внаслідок ДТП, винуватцем якої є відповідач. Крім електроскутера, внаслідок ДТП, позивачем було втрачено взуття марки «DG», вартістю 4000,0 грн. Внаслідок ДТП він впав на асфальт та розірвав взуття, яке відновленню та ремонту не підлягає

Окрім завданої матеріальної шкоди, ДТП та його наслідками позивачу було завдано моральну шкоду внаслідок моральних страждань. Моральні страждання полягали у моральних переживаннях у зв`язку із завданими ДТП тілесними ушкодженнями. Моральна шкода окрім пошкодженням майна, полягала у неввічливому поводжені відповідача відносно позивача після скоєння ДТП, що виразилось в грубій словесній формі спілкування, погрозах, небажанні, навіть, вибачитись за свій вчинок. Також до моральної шкоди позивач включає зміну особистих та виробничих планів, зобов`язання відвідувати різні інстанції внаслідок ДТП (лікарня, сервісний центр), через ДТП та його наслідки був зірваний літній відпочинок та взагалі зіпсовано нормальне, внормовано життя позивача на наступний місяць. Душевний спокій позивача, а також його нормальний психоемоційний стан був порушений на значний проміжок часу. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у грошовому еквіваленті 30 000 гривень, які підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на недоведеність позовних вимог щодо вартості електроскутера, придбаного позивачем в кредит, за акційною ціною, неможливості відновити пошкоджений електроскутер. Позивачем зазначена сума збитків в позові без врахування вартості залишків майна, що не може використовуватись за призначенням. Враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо дійсної вартості майна, суми матеріального збитку, жодних доказів щодо спричинення моральної шкоди, звернення до страховика, відповідач вважає позов безпідставним.

25.11.2019 року представником відповідача - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав того, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ОСОБА_2 була застрахована у страховій компаній, за шкоду, заподіяну майну на 100000 грн., розмір франшизи - 0 грн. Проте, позивач до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не звертався у встановленому законом порядку та протягом року з моменту ДТП, таким чином позивач не скористався своїм правом одержати компенсацію. Посилання позивача про регрес не відшкодування відповідач вважає помилковим, таким, що задоволенню не підлягає.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, ніяких заяв про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення до суду не подали.

25.11.2019 представником відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подано разом з відзивом клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно вимог ст.43 ЦПК України позивач та відповідач зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності є складовою частиною конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи строки розгляду справи з 2018 року, наявність в матеріалах справи відзиву на позов, заперечення, пояснення, та відсутність будь-яких інших клопотань, які заявлені та не розглянуті судом, враховуючи висловлену позицію сторін за позовом та відзивом протягом тривалого часу, починаючи з 2018 року, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки подальший не розгляд справи порушує права учасників щодо розумності строків розгляду справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Враховуючи строки розгляду даної категорії справ, а також ті обставини, що по справі подано уточнену позовну заяву, відзив, заперечення, пояснення, долучено докази, тобто сторони висловили свою позицію, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників, що в судове засідання не з`явилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, відповідь на відзив, пояснення сторін та представників сторін у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що19.08.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mіtsubishi» д.н. НОМЕР_1 по вул.Сумській, біля буд.102 в м.Харкові та ОСОБА_1 , який керував скутером «Айва».

Згідно постанови Київського районного суду м. Харкова по справі №640/16467/17 від 17.10.2017, водія ОСОБА_2 було визнано винним за ст.124 КУпАП по подіях 19.08.2017 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.(а.с.6-7). Даних про скасування постанови суду не надано.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі вищезазначеного, судом встановлено, що ДТП 19.08.2017 року сталося з провини водія ОСОБА_2 і дані обставини не спростовані належними та допустимим доказами.

Також, судом встановлено, що відповідальність на дату ДТП, 19.08.2017 року водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АЕ9818950.

Позивач посилається на те, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована в страховій компанії, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», однак сума матеріальної шкоди позивачу не сплачено. Проте, доказів на підтвердження вказаних обставин: щодо звернення до страхової компанії з повідомленням про ДТП, з заявою про виплату страхового відшкодування протягом розгляду справи до суду позивачем не подано.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. (Постанова Верховного Суду від 04.07.2018 р. справа № 755/18006/15-ц). Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у Постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи суду не було надано доказів щодо відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачу.

Позивач не посилається на належні та допустимі докази в обґрунтування вимог до ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», і в свою чергу зазначений відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не звертався до страховика з повідомленням про ДТП, а також про виплату страхового відшкодування протягом року з дати ДТП, що сталася за участі застрахованої особи - ОСОБА_2 19.08.2017 .

Відповідно до ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно ст. 36.2. страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, суд при вирішенні даного питання зазначає, що строк звернення до страховика винної особи передбачений законом закінчився та поновленню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Втрата товарного вигляду не підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 32.7, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд зазначає, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог саме до страхової компанії про відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Також, суд зазначає, що позивачем сума майнової шкоди визначена у розмірі вартості придбаного скутера та вартості пошкодженого взуття.

Згідно наданого до суду позивачем до договору про надання споживчого кредиту № від 06.06.2017 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на оплату електроскутеру «АІМА JЕЕК S», на суму 26399 грн.

Дослідивши надані докази, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем на підтвердження розміру матеріального збитку (36999 грн.), що просить стягнути з відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру позовних вимог (ані звіту визначення розміру збитку, ані відомостей про вартість відновлювального ремонту, ані даних про залишкову вартість майна, що не підлягає ремонту, ані даних про проведений ремонт, ані даних про неможливість проведення ремонту, ані інших доказів).

Згідно вимог статей 22 та 1192 ЦК України збитками є втрати, який особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна.

При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказує, що ним придбано електроскутер «АІМА JЕЕК S» за кредитні кошти, кредит перед кредитором погашено, однак сума в договорі та рахунку-фактурі є різною, що не дає можливості однозначно встановити вартість даного електроскутера.

Крім того, позивач зазначає, що після ДТП 19.08.2017 за участі ОСОБА_2 електроскутер ремонту не підлягає, а тому просить стягнути з відповідача всю суму за кредитом в розмірі 32999,00грн. та вартість взуття вартістю 4000 грн.

При цьому, при визначенні суми позовних вимог позивач не надав жодних доказів на підтвердження вартості взуття, а також щодо суми, що витрачена на ремонт електроскутера, або щодо вартості залишкових деталей, що мають певну вартість, суму якої необхідно враховувати при розрахунку розміру матеріальної шкоди від вартості транспортного засобу, з коефіцієнтом зносу на момент ДТП.

Таким чином, на підтвердження розміру завданої позивачу шкоди позивачем до суду не подано ані звіту експертної установи, ані висновку експерта та не було заявлено таких клопотань учасниками судового розгляду щодо проведення експертизи за ухвалою суду. Посилання позивача лише на виплачений кредит як суму майнової шкоди також судом не може розцінюватись як спричинена шкода від ДТП, враховуючи заявлені позовні вимоги та їх правове обґрунтування.

На підставі викладеного, суд зазначає, що розмір заявленої шкоди, спричиненої позивачу від ДТП 19.08.2017 року ним не доведено під час розгляду справи належними та допустимим доказами.

Звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди до відповідача ОСОБА_2 позивач посилається на наявність права позивача отримати відшкодування від завдавача шкоди.

Проте, як зазначає суд, на обґрунтування суми завданої внаслідок ДТП 19.08.2017 моральної шкоди позивачем доказів суду не представлено.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої даної статі.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому зсуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

За приписами ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, і підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про кодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачем заявлена в позові моральна шкода, спричинена внаслідок ДТП, та яка оцінюється на суму 30000 грн., яка обґрунтовується завданими йому моральними чи фізичними стражданнями, заподіяними незаконними діями ОСОБА_2 , а також відсутністю з його боку жодного наміру виправити негативні наслідки та компенсувати заподіяну шкоду.

На підтвердження позивачем надана довідка КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім..проф.Мещанінова» №10/14834 від 19.08.2017 (а.с.11). Під час дослідження даної довідки судом встановлено, що по тексту її вказано на забої, гематоми, однак також за діагнозом хірурга: на момент огляду травми не виявлено.

При цьому, суд звертає увагу, що дана копія довідки не містить часу огляду ( до ДТП або після), не містить обставин звернення, містить протилежні відомості, що позбавляє суд достовірно встановити наявність у позивача від ДТП 19.08.2017 року за участі ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Інших доказів про спричинення тілесних ушкоджень або лікування позивача від травми отриманої під час ДТП суду не надано.

А посилання позивача на зазначення даної довідки у постанові суду від 17.10.2017 року не є обґрунтованим та таким, що заслуговує на увагу, оскільки 17.10.2017 року судом вирішувалось лише питання притягнення до адміністративної відповідальності особи, винної у ДТП за 124 КУпАП.

Доводи позивача щодо моральних страждань у зв*язку з неналежним відношенням до нього відповідача також суд вважає необґрунтованими, та такими, що не відповідають природі завдання моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку та моральної шкоди, спричиненого власникові пошкодженого автомобіля, що є підставою позовних вимог, що унеможливлює суд перевірити достовірність визначеного в позові розміру збитку та правомірність заявлених вимог, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що всі ці встановлені судом обставини свідчать про безпідставність вимог позивача та суд відмовляє у позові за недоведеністю та безпідставністю в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позовних вимогах не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування понесених судових витратах.

Керуючись ст.ст.4-13, 76-89, 258-273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: