У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2020 Справа №2-381/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сливки Л.М

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бойко Д.О. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань за судовим рішенням. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться зведене виконавче провадження №61361740 до складу якого входять наступні виконавчі провадження: виконавче провадження №58549985 з примусового виконання виконавчого листа №607/21272/18 від 26 грудня 2018 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором №24 від 19 березня 2018 року по основному боргу в сумі 23045 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 1475,42 доларів США, заборгованість по пені за останній рік за несвоєчасну сплату основного боргу та нарахованих відсотках в сумі 3599, 61 гривень та судовий збір у сумі 10346,88 гривень та виконавче провадження №57618444 з примусового виконання виконавчого листа №2-381/2011 від 17 лютого 2011 року, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії ТОУ ВАТ Державний ощадний банк заборгованість кредитним договором від 19 березня 2008 року №24 в сумі 2944,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні становить 235773,27 гривень шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу від 09 березня 2008 року №1262, а саме: сідлового тягача-Е марки SКАNIА 124/420.2000 року, колір коричневий, шасі № НОМЕР_1 . реєстраційний номер НОМЕР_2 . Станом на даний час рішення не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Згідно відповіді МВС у боржника відсутні зареєстровані транспортні засоби. Відповідно до інформаційної довідки №01474433 від 24 лютого 2020 року з ДРРП на нерухоме майно у боржника відсутнє зареєстроване нерухоме майно. Згідно відповідей ДФС України та ПФУ у боржника відсутні зареєстровані рахунки в банках га інших фінансових установах. Боржник пенсії не отримує, за трудовим чи цивільно-правовим договором не працює. 19 вересня 2019 виходом за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 встановлено, що боржник за даною адресою не проживає, але прописаний. Зі слів осіб, що проживають в будинку, боржник місяць назад виїхав за кордон. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 21 лютого 2020 року боржник регулярно перебуває закордоном. Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України в період з 25 квітня 2019 року по 20 лютого 2020 року боржник 270 днів (90 % часу) провів за кордоном. Вказуючи, що рішення суду боржником не виконано по даний час, та боржник ухиляється від його виконання його, державний виконавець, покликаючись на ст. 441 ЦПК України просить подання задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухвалено від 14 січня 2011 року стягнуто із ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року №24 в сумі 29644,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні становить 235773,27 гривень шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу від 09 березня 2008 року №1262, а саме: сідлового тягача-Е, марки SКАNIА 124/420, 2000 року випуску, колір коричневий, шасі № НОМЕР_1 . реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На виконання вказаного рішення суду 17 лютого 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №2-381/2011р. про стягнення із ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року №24 в сумі 29644,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ долара до гривні становить 235773,27 гривень шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності та передане ним згідно договору застави транспортного засобу від 09 березня 2008 року №1262, а саме: сідлового тягача-Е, марки SКАNIА 124/420, 2000 року випуску, колір коричневий, шасі № НОМЕР_1 . реєстраційний номер НОМЕР_2 .

14 листопада 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бойком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57618444 з примусового виконання виконавчого листа №2-381/2011р, виданого 17 лютого 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

21 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/21272/18 на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2018 року про стягнення із ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №24 від 19 березня 2008 року по основному боргу в сумі 23045 доларів США; заборгованість за процентами в сумі 1475,42 доларів США, заборгованість по пені за останній рік за несвоєчасну сплату основного боргу та нарахованих відсотках в сумі 3599,61 гривень та судовий збір у розмірі 10346,88 гривень.

На примусове виконання виконавчого листа №607/21272/18 виданого 07 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, 07 березня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бойком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №585499985.

У виконавчому провадженні ВП №5 березня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бойком Д.О. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

21 лютого 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бойком Д.О. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №57618444, №58549985 у зведене виконавче провадження №61361740.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, № 201474433, сформованої 24 лютого 2020 року нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 не зареєстроване, при цьому, на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 07 березня 2019 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Як убачається із наданих на запити державного виконавця відповідей Пенсійного фонду України за № від 06 листопада 2019 року та № від 06 листопада 2019 року інформація про отримання боржником ОСОБА_1 пенсії, роботу трудовими та цивільно-правовими договорами відсутня.

Виходом державного виконавця на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, зі слів мешканців будинку ОСОБА_1 виїхав за кордон, про що складено акт державного виконавця від 19 вересня 2019 року.

Також, як убачається із акту державного виконавця від 13 грудня 2019 року, на вихід державного виконавця за місцем зареєстрованого проживання боржника ОСОБА_1 АДРЕСА_1 встановлено, що мешканцям житла невідоме місце проживання боржника ОСОБА_1 , однак , що ОСОБА_1 регулярно здійснює поїздки за кордон з метою заробітку.

Згідно відповіді Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 10 грудня 2019 року за №2320, ОСОБА_1 з 21 жовтня 1988 року зареєстрований по АДРЕСА_1 . Інформацією про місце перебування ОСОБА_1 та наявності у нього будь-якого майна селищна рада не володіє.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує.

Однак, сам по собі факт невиконання рішень суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Разом із цим, суд надана державним виконавцем фотокопія інформації про перетин боржником кордону, оскільки зазначена інформація не є офіційною відповіддю уповноважених органів, та не може прийматись судом як належний та допустимий доказ на підтвердження перетину боржником державного кордону України.

Жодних офіційних відповідей від уповноважених органів на надання інформації про перетин боржником державного кордону України матеріали подання не містять.

При цьому, державним виконавцем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним вчинялись запити у Державну міграційну службу з приводу отримання інформації про перетин боржником ОСОБА_1 державного кордону України та з приводу того, чи документований боржник паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що боржником ОСОБА_1 отримувалися копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2018 року та від 07 березня 2019 року, а також докази тримання боржником копії постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 07 березня 2019 року та постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 21 лютого 2020 року.

Крім цього, у матеріалах подання відсутні будь-які докази на підтвердження того, що державним виконавцем було направлено виклики боржнику з метою з`явитись до державного виконавця, надати пояснення щодо невиконання рішення суду, отримання їх боржником та доказів ухилення боржником від виконання рішення суду та законних вимог державного виконавця.

Відтак, факт ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань відсутній та представником ДВС не доведений належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Доводи державного виконавця, зазначені у поданні, зокрема про те, що боржник не виконує рішення суду не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не свідчить про свідоме ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для задоволення подання головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, відсутні, відтак в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 259, 260, 261, 268, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту ухвали суду 27 лютого 2020 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка