РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 557/816/14-ц

Провадження № 22-ц/4815/269/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Пацка Д.В.

Заочне рішення ухвалене в смт. Гоща Рівненської області

о 14 год. 18 хв. 19 червня 2019 року

повний текст складено 24 червня 2019 року

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити право ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 16 м2.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому належав на праві власності цілий дерев`яний житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 16 м2 (далі - житловий будинок) з надвірними будівлями та спорудами: Б-літня кухня, Г-погріб, Д-колодязь. Це майно від успадкував відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2009, виданого нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Строкаль В.Д.

Втім рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21.03.2013 року це свідоцтво, , в частині Ѕ, визнано недійсним, а за відповідачем визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку.

Отже сторони є співвласниками житлового будинку в рівних частках, але позивач, при цьому, ще є власником надвірних будівель і споруд, які примикають до житлового будинку.

Стверджував, що ОСОБА_2 в житловому будинку не проживає більше 40 років, не використовує його за цільовим призначенням і не приймає участі в його утриманні. В силу постійних непорозумінь та конфліктів з останньою, спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим і частку житлового будинку, через те, що вона є незначною, також виділити в натурі не можна.

Тому позивач згідний сплатити відповідачу грошову компенсації за цю частку, задля припинення за нею права власності.

На його думку припинення права відповідача на частку в житловому будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона забезпечена житлом.

З урахуванням викладеного просив припинити право ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 16 м2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 16,0 м2. яка належала відповідачу.

Справа переглядалася судами не одноразово.

Так, рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 28 жовтня 2015 року позов було задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , житловою площею 16 м2.

Компенсовано відповідачу з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області 8 801 грн. внесених позивачем, як вартість Ѕ частки житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з відповідача на користь позивача 270 грн. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , житловою площею 16,0 м. кв.

Компенсовано ОСОБА_2 з депозитного рахунку № 0032 територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області, ГУ ДКСУ в Рівненській області, код отримувача 26259988 суму - 8 801 гривень, внесених ОСОБА_1 , як частину вартості Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , вартість Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в розмірі 36 949 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням місцевого суду, вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що після отримання висновку будівельно-технічної експертизи у справі, ним було внесено на Депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 1/2 частки житлового будинку, розмір яких становив 8801 гривень. Отже, розраховував виключно на припинення права відповідача на 1/2 частки житлового будинку взамін грошової компенсації в розмірі 8801 гривень. Однак, судом, окрім грошових коштів в розмірі 8801 гривень, додатково стягнуто з нього 36 949 гривень, ще вважає незаконним.

Не згідний на стягнення з нього грошових коштів в загальній сумі у 45750 гривень, адже не вважає даний розмір обґрунтованим.

Крім того, вказує, що визначений судом розмір грошової компенсації відповідачу суперечить його інтересам, адже у нього немає і не було зазначеної суми коштів так, як він являється пенсіонером і розмір пенсії не забезпечує йому не лише достатнє матеріальне забезпечення, а й можливість придбання цінного майна. В тому числі і сплату грошових коштів за рішенням суду.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з нього 36949 гривень, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний будинок не може бути поділений у натурі між співвласниками у відповідності до ідеальних часток кожного з них та врахував внесену позивачем на депозитний рахунок суму, частину вартості 1/2 частки відповідача - 8801 гривень.

Крім того, стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , частину вартості 1/2 (одна друга) частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в розмірі 36 949 гривень.

Такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. (ч.4 ст. 367 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі ст. 365 ЦК України.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 2009 року ОСОБА_1 був визнаний власником житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 63 кв.м., житловою 16 кв.м. та допоміжною 47 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2013 року визнано недійсним в частині 1/2 свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на його ім`я на житловий будинок за вищевказаною адресою. Одночасно за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину даного житлового будинку.

Відповідно до технічного паспорту на (індивідуальний) житловий будинок, інвентаризаційна справа №55, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (1/2 частини) та ОСОБА_1 (1/2 частини).

Згідно із висновку експерта №40512/З-С від 29 травня 2015 року, поділити чи виділити житловий будинок АДРЕСА_1 неможливо, ринкова вартість Ѕ частини вказаного житлового будинку становить 8801,00 гривень.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № Е-13/16 від 21 жовтня 2016 року, проведеної на підставі ухвали суду, ринкова вартість 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 становить 45 750,00 гривень (том 1 а.с.239-252).

Згідно із квитанції №0.0.408503513.1 від 13 липня 2015 року позивачем внесено на депозитний рахунок № 0032 територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області кошти в сумі 8801,00 гривень як компенсація ОСОБА_2 у припиненні її права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ( том 1 а.с.128).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п. 1-3 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що спірний житловий будинок, АДРЕСА_1 , загальною площею 63 кв.м, житловою 16 кв.м, є спільною частковою власністю сторін; належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі; відповідачем не надано доказів, що припинення права на 1/2 частини спірного житлового будинку, який перебуває у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Судом першої інстанції не враховано, що ч. 2 ст. 365 ЦК України, за вимогами якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні, передбачає умову попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абзаці 3 пункту 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких, розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею (абзаци 4-5 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції врахував вартість 1/2 частки будинку на час розгляду справи, а саме визначеної згідно висновку експерта складеного 21.10.2016, що становить 45 750 гривень, однак не врахував, що дана сума не була внесена на депозитний рахунок суду і позивач не погодився із такою вартістю 1/2 частки та наполягав на тому, що слід брати до уваги вартість частки майна визначеної висновком експерта складеного 29.05.2015, яка складає 8801 гривень. Саме таку суму коштів позивачем було внесено на депозитний рахунок суду. Однак, внесена позивачем сума вартості частини будинку, не відповідає ринковим цінам на аналогічні об`єкти нерухомості станом на час розгляду справи та спростовується висновком експерта від 21.10.2016.

Отже, з огляду на такі умови, на час ухвалення рішення про припинення права ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні, обов`язково, ОСОБА_1 попередньо мало бути внесено на депозитний рахунок вартість цієї частки, що підлягає виплаті ОСОБА_2 . Однак, як було встановлено судом апеляційної інстанції позивачем зазначена суму в повному розмірі на депозитний рахунок не внесена, а в якості вартості компенсації 1/2 частки ОСОБА_1 внесена грошова сума у розмірі 8801 гривень і недоплата складає 36949 гривень.

При цьому районний суд в своєму рішенні ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 зазначену суму недоплати 36 949 гривень, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, а саме ч. 2 ст. 365 ЦК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Таким чином з урахуванням встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України - якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, то судові витрати пов`язані з розглядом справи слід віднести на рахунок апелянта.

Також, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову підлягають поверненню ОСОБА_1 8801 гривень, внесені ним на депозитний рахунок (том 1, а.с.128).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні відмовити.

Повернути ОСОБА_1 8801 гривень, внесених ним на розрахунковий рахунок № 0032 Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області, ГУ ДКСУ в Рівненській області , код отримувача 26259988, в якості компенсації вартості частину вартості 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків