Дата документу 01.09.2020
Справа № 334/7819/19
Провадження № 2/334/1551/20
01 вересня 2020 року Ленінський райсуд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
при секретарі Панасюри Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що 25.10.2019 року, вона уклала з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2019 року.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є членами сім`ї ОСОБА_1 та ніколи ними не були, з якими в неї відсутні договірні правовідносини найму житла щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності порушує право власності Позивачки на це нерухоме майно, оскільки вона не має можливості вільно користуватися і розпоряджатися цим майном. До того ж реєстрація місця проживання відповідачів в належному ОСОБА_1 житловому будинку потребує здійснення додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що завдає останній певних матеріальних збитків. Обставини того, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 не проживають в належному ОСОБА_1 будинку, з моменту його придбання підтверджуються актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.11.2019 року.
Тому, позивачка просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном: житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Борисенков В.С. подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без їх участі на розсуд суду.
Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, між Акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 25.10.2019 року було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 288 813,0 гривень. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрований в реєстрі під № 1146 (а.с.8-10).
Відповідно до акту прийому-передачі від 25.10.2019 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» передало, а ОСОБА_1 прийняла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с.11).
Право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №186264265 від 25.10.2019 року (а.с.12).
Згідно п. 1.4. Договору Продавець довів до відома Покупця, а Покупець прийняв до уваги той факт, що у відчужуваному житловому будинку зареєстровані гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-оберт).
Відповідачі ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, однак фактично за цією адресою не проживають, щонайменш з 06.05.2019 року, їх особисті речі за вказаною адресою відсутні, про що був складений акт про не проживання від 07.11.2019р. (а.с.15).
Позивачці, як власнику житла доводиться нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправнопозбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що коженмає право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніжз підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.
Згідност. 319 ЦК України, власникволодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник маєправо вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником житла, при умові збереження права власності на житло цього власника, тобто при незмінності власника майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа втрачає і право користування цим приміщенням.
З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивачки ОСОБА_1 у розумінні ст.156 ЖК України, зареєстровані в будинку, та в силу вимог ст.346 ЦК України через укладання договору відчуження будинку, який є чинним і недійсним не визнаний, втратили право користування та проживання в даному будинку.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на теперішній час зареєстровані але фактично не проживають в будинку АДРЕСА_1 вже більше року.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України,ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН не відомий, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Баруліна Т. Є.