Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/826/19

Провадження №2/377/28/20

24 лютого 2020 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретарів судового засідання Прядко Н.М., Маряхіної І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Прокопенка О.П.,

представника відповідача ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» в особі Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, правонаступником якого є ДСП «Чорнобильська АЕС», ОСОБА_2 ,

представників відповідача ДСП «Чорнобильська АЕС»: Борисова О.О., Хропатої Н.В., Гарнаги П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 423-ос від 18 вересня 2019 року Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера 1 категорії АУП/бухгалтерія ДП УЗФО ЧАЕС з 30 вересня 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 1 категорії АУП/бухгалтерія Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС»;

- стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня її звільнення з роботи 30 вересня 2019 року і по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 27 липня 2018 року працювала на посаді бухгалтера 1 категорії на ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС». Згідно наказу ДП УЗФО ЧАЕС № 423-ос від 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади бухгалтера 1 категорії ДП УЗФО ЧАЕС з 30 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що її звільнення з роботи за вищевказаною підставою є незаконним, оскільки воно було проведено з грубим порушенням чинного трудового законодавства України. Відповідно до наказів Державного агентства України з управління зоною відчуження № 42-19 від 14.03.2019 року та № 50-19 від 20.03.2019 року, яке є органом управління, приймалося рішення під час проведення процедури реорганізації про приєднання до ДСП ЧАЕС ДП УЗФО ЧАЕС, як юридичної особи в цілому, а не окремих підрозділів чи частини працівників підприємства. Будь-якого рішення про скорочення штату або чисельності працівників в процесі зазначеної реорганізації уповноваженим органом управління не приймалося, внаслідок чого прийняття такого рішення Комісією з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС є грубим порушенням вимог ч. 4 ст. 36 КЗпП України щодо не продовження дій трудового договору з усіма працівниками приєднаного підприємства. В порушення положень ч.3 ст. 49-2, ч.2 ст.40 КЗпП України позивачу не було запропоновано як на момент вручення повідомлення про скорочення штату працівників за № 06 від 01.07.2019 року, так і до дня звільнення з роботи 30.09.2019 року, наявні вакантні посади на ДСП ЧАЕС та інших підприємствах, що знаходяться в управлінні ДАЗВ, з метою її подальшого працевлаштування. Профком ППО ДП УЗФО ЧАЕС не надав згоди на звільнення позивача, про що зазначив у рішенні за № 600-УЗФО від 27.08.2019 року, яке є аргументованим та таким, що базується на нормах чинного законодавства. Даний виборний орган ППО ДП УЗФО ЧАЕС взагалі не був завчасно проінформований, як про причини наступних звільнень, так і кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися. Рішення, які були прийняті на нараді за результатами проведених консультацій щодо реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, що була проведена за участю представників профспілок 30.05.2019 року, не були виконані головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС. Дані обставини вказують на те, що ніякого мотивованого та обґрунтованого рішення стосовно причин та необхідності скорочення штату чи чисельності працівників ДП УЗФО ЧАЕС взагалі не приймалося. При звільненні позивача з роботи роботодавцем були порушені вимоги ст. 42 КЗпП України. Фактично, ним зовсім не бралася до уваги дана норма закону та не визначалося коло осіб, які мали переважне право на працевлаштування. Грубі порушення роботодавцем під час звільнення позивача з роботи вимог ст. ст. 36, 40, 42, 49-2 КЗпП України, Галузевої угоди між Державним агентством України з управління зоною відчуження і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості на 2018-2020 роки, Колективного договору між роботодавцем та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ДП УЗФО ЧАЕС на 2015-2016 роки свідчать про безпідставність та незаконність звільнення позивача з роботи, що є підставою для поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2019 року і по день поновлення на роботі.

Ухвалою судді від 01 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (т. 1 а. с. 71-74).

26 листопада 2019 року від Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» в особі Комісії з реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач в особі голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що наказом Державного агентства з управління зоною відчуження від 14.03.2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» в редакції наказів від 20.03.2019 року № 50-19, від 26.03.2019 року № 61-19, від 16.04.2019 року № 76-19 припинено ДП УЗФО ЧАЕС в результаті реорганізації шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС, утворена Комісія з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації. Одночасно була оптимізована організаційна структура ДСП ЧАЕС в частині розподілу завдань і функцій, скорочено чисельність персоналу, що працює на ДСП ЧАЕС. Дія трудових договорів працівників ДП УЗФО ЧАЕС, а саме працівників адміністративно-господарського цеху, транспортного цеху, відділу організації харчування, складського господарства і відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича, в межах штатної чисельності ДСП ЧАЕС, була продовжена на ДСП ЧАЕС відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України. Припинення ДП УЗФО ЧАЕС в результаті реорганізації шляхом його приєднання до ДСП ЧАЕС та відсутність окремих посад працівників в штатному розписі правонаступника ДСП ЧАЕС викликало необхідність попереднього скорочення чисельності та штату працівників ДП УЗФО ЧАЕС. Комісія в межах повноважень, передбачених п. п. 4, 13-14 Плану заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, затвердженого наказом ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 в редакції наказу від 20.03.2019 року № 50-19 та Положенням про комісію з реорганізації (ліквідації) підприємств, установ, організацій що належать до сфери управління ДАЗВ, прийняла рішення щодо проведення організаційних змін та, як наслідок, скорочення чисельності та штату працівників ДП УЗФО ЧАЕС, на виконання якого був виданий наказ від 13.06.2019 року № 105 «Про зміни в організації виробництв і праці», затверджений та погоджений з ДАЗВ штатний розпис підприємства. Рішення Комісії щодо змін в організації виробництва і праці прийнято за результатами аналізу задач і функцій ДП УЗФО ЧАЕС, що передаються ДСП ЧАЕС. Позивач перебувала в трудових відносинах з ДП УЗФО ЧАЕС та займала посаду бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія. Оскільки посада бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія у штатному розписі ДП УЗФО ЧАЕС, затвердженому Головою комісії 19.06.2019, погодженому Головою ДАЗВ та введеному в дію з 19.06.2019, відсутня, а також враховуючи відсутність вакантних посад бухгалтера 1 категорії на ДСП ЧАЕС, то дія трудового договору з позивачем, в порядку, передбаченому ч.4 ст.36 КЗпП України, не могла бути продовжена. Працівники зазначеного підрозділу, в тому числі і позивач, мали право скористатися можливістю на працевлаштування на ДСП ЧАЕС в порядку, визначеному п.5 ст.36 КЗпП України. Проте, позивач із такою заявою про працевлаштування до ДСП ЧАЕС не зверталась. Враховуючи неможливість переведення позивача на іншу роботу в ДП УЗФО ЧАЕС із-за відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, позивачу 02.07.2019 було вручено повідомлення про скорочення штату працівників № 06 від 01.07.2019. Скорочення чисельності та штату працівників відбувалось в цілому по підрозділу бухгалтерія, тобто звільненню підлягали всі працівники бухгалтерії. Наказом від 18.09.2019 № 423-ос позивач була звільнена з 30.09.2019 у зв`язку зі скороченням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, крім іншого, у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Оскільки позивач не є членом первинної профспілкової організації, її звільнення відбулось без попередньої згоди ППО ДП УЗФО ЧАЕС. Розірвання трудового договору з позивачем за п. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено з неухильним дотриманням вимог законодавства. Рішення Комісії щодо змін в організації виробництва і праці прийнято за результатами аналізу задач і функцій ДП УЗФО ЧАЕС, що передаються ДСП ЧАЕС. Зазначений аналіз було також направлено листом від 06.06.2019 № 2124/19 на адресу заступника Голови Атомпрофспілки та Голови ППО ЧАЕС. Відповідно до вимог ст. 49-4 КЗпП України та на виконання п. 2 Плану заходів в редакції наказу ДАЗВ від 20.03.2019 № 50-19 на адресу ППО ДП УЗФО ЧАЕС та ППО ДСП ЧАЕС листом від 29.03.2019 було направлено повідомлення про заплановане наступне вивільнення із зазначенням категорії, кількості працівників, які можуть бути переведені на ДСП ЧАЕС відповідно до чинного законодавства та кількість працівників, яких може стосуватись скорочення. Таким чином, будь-яких порушень вимог трудового законодавства України, колективного договору та Галузевої угоди при реалізації процедури реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС та проведення звільнення позивача з роботи на п.1 ст.40 КЗпП України Комісією з реорганізації, в особі її Голови, допущено не було ( т. 1 а. с. 94-100).

26 листопада 2019 року на адресу суду від ДСП «Чорнобильська АЕС» в особі представника за довіреністю Борисова О.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14.03.2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» в редакції наказів від 20.03.2019 року № 50-19, від 26.03.2019 року № 61-19, від 16.04.2019 року № 76-19, припинено ДП УЗФО ЧАЕС в результаті реорганізації шляхом його приєднання до ДСП ЧАЕС, утворена Комісія з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації. Пунктом 2 наказу від 14.03.2019 року № 42-19 в редакції наказу від 16.04.2019 року № 76-19 визначено, що ДСП ЧАЕС є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС. Частиною 5 ст.104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення. Таким чином, до правонаступника переходять усі права та обов`язки припиненої юридичної особи лише з моменту внесення до Єдиного державного реєстру відповідного запису про припинення. Якщо юридична особа ще не припинилася в установленому законом порядку, то за своїми зобов`язаннями відповідає самостійно. В ході проведення змін з метою централізації напрямів діяльності і зниження дублювання функцій у виробничій діяльності, а також для більш ефективного використання наявних людських ресурсів, на ДСП ЧАЕС були внесені зміни в організаційну структуру та створені нові структурні підрозділи, затверджені та погоджені ДАЗВ їх штатні розписи. Одночасно була оптимізована організаційна структура ДСП ЧАЕС в частині розподілу завдань і функцій, скорочено кількість працюючого на ДСП ЧАЕС персоналу. Дія трудових договорів працівників ДП УЗФО ЧАЕС, а саме працівників адміністративно-господарського цеху, транспортного цеху, відділу організації харчування, складського господарства і відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича, в межах штатної чисельності ДСП ЧАЕС, була продовжена на ДСП ЧАЕС відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України. Позивач перебувала в трудових відносинах з ДП УЗФО ЧАЕС та займала посаду бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія. Оскільки посада бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія у штатному розписі ДП УЗФО ЧАЕС, затвердженому Головою комісії 19.06.2019, погодженому Головою ДАЗВ та введеному в дію з 19.06.2019, відсутня, а також враховуючи відсутність вакантних посад бухгалтера 1 категорії на ДСП ЧАЕС, то дія трудового договору з позивачем, в порядку, передбаченому ч.4 ст.36 КЗпП України, не могла бути продовжена. Враховуючи неможливість переведення позивача на іншу роботу в ДП УЗФО ЧАЕС із-за відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку позивач може виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, позивач була звільнена з 30.09.2019 у зв`язку зі скороченням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач мала право скористатися можливістю на працевлаштування на ДСП ЧАЕС в порядку, визначеному п.5 ст. 36 КЗпП України переведення працівника за його згодою на інше підприємство. Правом самостійного працевлаштування позивач не скористалась, із заявою щодо працевлаштування на ДСП ЧАЕС в порядку, визначеному п. 5 ст. 36 КЗпП України переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство на ДСП ЧАЕС не зверталась. Таким чином, порушень вимог трудового законодавства України, Колективного договору та Галузевої угоди при реалізації процедури реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС та здійснення звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України допущено не було (т. 1 а. с. 119-122).

27 січня 2020 року в зв`язку з тим, що Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» припинило свою діяльність як юридична особа 13 січня 2020 року і правонаступником всіх прав та обов`язків визначено Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», яке є учасником справи, позивачем подана заява, в якій вона просила звернути позовні вимоги до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», як юридичної особи-правонаступника Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», та:

- визнати незаконним і скасувати наказ № 423 ос від 18 вересня 2019 року Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія ДП УЗФО ЧАЕС з 30 вересня 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія у Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС», яке є правонаступником Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС»;

- стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня її звільнення з роботи, 30 вересня 2019 року, і по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі; понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі на посаді бухгалтера 1 категорії АУП/Бухгалтерія у Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС» (т. 5 а. с. 67-69).

Ухвалою суду від 29 січня 2020 року Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», яке є учасником справи, визначено правонаступником відповідача Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» в особі Комісії з реорганізації державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» та єдиним відповідачем у справі, оскільки Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» 13 січня 2020 року припинило свою діяльність як юридична особа (т. 5 а. с. 96-97).

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на те, що позивач підлягає поновленню на роботі в зв`язку з тим, що роботодавцем були грубо порушені під час звільнення її з роботи вимоги ст. ст. 36, 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України. Так, трудовий договір з нею не був продовжений, рішення про реорганізацію підприємства не було попередньо узгоджено з ППО ДП УЗФО ЧАЕС, звільнення позивача було проведено без попередньої згоди з профспілковим органом, позивачу не було запропоновано вакантні посади на ДСП ЧАЕС для подальшого працевлаштування та ДП УЗФО ЧАЕС, які могла позивач зайняти. Позивач звернулася з позовною заявою до суду в строк, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, тобто в місячний строк з дня видачі трудової книжки, тому заява представника відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, задоволенню не підлягає, оскільки про порушення свого трудового права позивач дізналася в день звільнення 30 вересня 2019 року, а не в день отримання копії наказу про звільнення 23 вересня 2019 року, на чому наполягав представник відповідача.

Представник відповідача ДП «УЗФО Чорнобильської АЕС» в особі Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, правонаступником якого є ДСП ЧАЕС, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що будь-яких порушень вимог трудового законодавства України, колективного договору та Галузевої угоди при реалізації процедури реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС та проведення звільнення позивача з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України Комісією з реорганізації допущено не було.

Представники відповідача ДСП «Чорнобильська АЕС» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити з тих підстав, що ДСП ЧАЕС на час звільнення позивача з роботи не було правонаступником прав та обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС. Тому у голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС не було обов`язку пропонувати вакантні посади на ДСП ЧАЕС, оскільки відповідно до ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або повноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, установі, організації, а вакантних посад на ДП УЗФО ЧАЕС не було. Позивач мала право скористатися можливістю на працевлаштування на ДСП ЧАЕС в порядку, визначеному п.5 ст. 36 КЗпП України, проте правом самостійного працевлаштування позивач не скористалась, із заявою щодо працевлаштування на ДСП ЧАЕС в порядку, визначеному п. 5 ст. 36 КЗпП України , на ДСП ЧАЕС не зверталась, хоча таким правом скористалися 28 працівників ДП УЗФО ЧАЕС. Крім того, позивач пропустила строк звернення до суду, тому у задоволенні позову необхідно також відмовити із цих підстав.

Первинна профспілкова організація ДП УЗФО ЧАЕС, третя особа у справі, в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якої долучена до справи, ОСОБА_1 з 27 липня 2018 року працювала на посаді бухгалтера 1 категорії на ДП «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС». Згідно наказу ДП УЗФО ЧАЕС № 423-ос від 18 вересня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади бухгалтера 1 категорії ДП УЗФО ЧАЕС з 30 вересня 2019 року у зв`язку із скороченням за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (т.1 а. с. 16-35).

02 липня 2019 року позивачу було вручено повідомленням про скорочення штату працівників № 06 від 01.07.2019 року, в якому їй повідомлено, що відповідно до наказу ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 зі змінами та доповненнями «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» припинено ДП УЗФО в результаті реорганізації шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС. Тому в ДП УЗФО здійснюється скорочення штату працівників через реорганізацію підприємства. Посада, яку вона займає, відсутня в штатному розписі ДСП ЧАЕС і підлягає скороченню. Також повідомлено про те, що у підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС» відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована їй у відповідності до чинного законодавства. Вказане повідомлення не містить посилань про відсутність вакантних посад на ДП УЗФО ЧАЕС (т. 1 а. с. 38).

Наказом голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 423-ос від 18.09.2019 року «Про припинення трудового договору» бухгалтера 1 категорії АУП/АУП/Бухгалтерії ОСОБА_1 з 30.09.2019 року звільнено у зв`язку зі скороченням, п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 зі змінами та доповненнями «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», наказу ДП УЗФО ЧАЕС № 105 від 13.06.2019 «Про зміни в організації виробництва і праці», наказу ДП УЗФО ЧАЕС № 116 від 27.06.2019 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС». Листом ППО ДП УЗФО ЧАЕС від 27.08.2019 № 600-УЗФО не надано згоди на звільнення позивача. Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України позивача звільнено без попередньої згоди ППО ДП УЗФО ЧАЕС, оскільки вона не є членом профспілки (т. 5 а. с. 140).

Таким чином, підставами для припинення трудового договору з ОСОБА_1 згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України стали наказ ДАЗВ від 14.03.2019 року № 42-19 зі змінами та доповненнями «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», наказ ДП УЗФО ЧАЕС № 105 від 13.06.2019 «Про зміни в організації виробництва і праці», наказ ДП УЗФО ЧАЕС № 116 від 27.06.2019 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС».

Наказом голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14 березня 2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в редакції наказів від 20.03.2019 року № 50-19, від 26.03.2019 року № 61-19, від 16.04.2019 року № 76-19, від 06.05.2019 року № 88-19, від 10.06.2019 року №116-19 припинено Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в результаті реорганізації шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», ; установлено, що ДСП «ЧАЕС» є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС; утворено Комісію з реорганізації та затверджений План заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС (т. 1 а. с. 40-59).

Проте, в порушення п. 3.1, 3.4 Галузевої угоди між Державним агентством України з управління зоною відчуження і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2018-2020 роки рішення про реорганізацію ДП УЗФО ЧАЕС попередньо не узгоджено з профспілкою.

Планом заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, передбачено, зокрема, за три місяці до можливого вивільнення працівників направити до профспілкової організації інформацію про реорганізацію підприємства та можливе наступне вивільнення працівників для проведення консультацій та здійснення спільних заходів (п. 2); протягом місяця від дати реєстрації наказу розробити та надати на затвердження ДАЗВ проект Статуту ДСП ЧАЕС (п. 9); протягом 14 днів від дати реєстрації наказу розробити зміни до організації структури ДСП ЧАЕС (п. 10); протягом місяця від дати реєстрації наказу розробити зміни до штатного розпису ДСП ЧАЕС та надати їх на погодження ДАЗВ (п. 11); протягом 10 днів від дати затвердження штатного розпису провести переведення працівників на ДСП ЧАЕС з дотриманням вимог чинного законодавства (п. 12); за 20 календарних днів до запланованого звільнення працівників, у разі скорочення чисельності або штату працівників, змін у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями або відмови працівника від пропозиції, підготувати та надати в профспілкову організацію подання на кожного такого працівника про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України з зазначенням дати його звільнення, для отримання згоди профспілки на звільнення (п. 13); не раніше 2 місяців від дати попередження про звільнення, у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, або у разі їх відмови від зайняття запропонованої посади, провести звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства (п.14) (т. 1 а. с. 49-51).

29 березня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС на виконання вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України і ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» направлено на адресу голови ППО ДП УЗФО ЧАЕС ОСОБА_3 та голови ППО ЧАЕС ОСОБА_4 лист № 01-19/345 «Про заплановане наступне вивільнення» (т. 1 а. с. 103-105).

Вказаним листом повідомлено голову ППО ДП УЗФО ЧАЕС та голову ППО ЧАЕС проте, що для підвищення ефективності і оптимізації управління ДСП ЧАЕС на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей, у зв`язку з наступним приєднанням до нього ДП УЗФО ЧАЕС, на ДСП ЧАЕС будуть внесені зміни в його організаційну структуру та штатний розпис; припинення ДП УЗФО ЧАЕС викликає необхідність внесення змін в організацію виробництва і праці ДП УЗФО ЧАЕС, а саме скорочення чисельності або штату працівників та їх звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 01 липня 2019 року, в тому числі по підрозділах, які зазначено в ньому; всього з облікової чисельності 790 працівників планується до вивільнення 114 працівників. Так, зокрема, в цьому листі зазначено, що у відділі бухгалтерія планується звільнення: керівників -2, професіоналів -7, фахівців -4. Також запропоновано провести спільні консультації для розробки заходів щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення і зазначено, що більш детальна інформація щодо категорій працівників, які підлягають скороченню на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України буде направлена на адресу ППО ДП УЗФО ЧАЕС після затвердження змін до штатного розпису ДСП ЧАЕС, хоча така інформація до первинної профспілкової організації ДП УЗФО ЧАЕС направлена не була.

Наказом голови Державного агентства України з управління зоною відчуження № 78-19 від 17.04.2019 року затверджено Положення про Комісію з реорганізації (ліквідації) підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління ДАЗВ, в якій визначено повноваження Комісії з реорганізації (ліквідації) підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління ДАЗВ, та голови Комісії (т. 1 а. с. 148-151).

Наказом першого заступника генерального директора (з планування та зняття з експлуатації) ДСП ЧАЕС від 30.05.2019 року № 705 «Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів» з 30.05.2019 року введено в дію на ДСП ЧАЕС штатні розписи таких підрозділів: адміністративно-господарського цеху, складського господарства, транспортного цеху, відділу організації харчування, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутич, до яких перейшли всі завдання та функції, що виконували структурні підрозділи ДП УЗФО ЧАЕС (т. 2 а. с. 247-248).

13 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС видано наказ № 105 «Про зміни в організації виробництва і праці», яким доручено директору ДП УЗФО ЧАЕС підготувати новий штатний розпис підприємства за виключенням штату і чисельності працівників підрозділів підприємства, які буде вивільнено, та надати ДАЗВ підготовлений штатний розпис для його подальшого погодження. Після введення в дію нового штатного розпису забезпечити персональне вручення працівникам під підпис письмових повідомлень про скорочення відповідних посад та наступне їх звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (т. 1 а. с. 101-102).

Підставою для винесення цього наказу, як зазначено в його преамбулі, став проведений аналіз виробничих можливостей подальшої господарської діяльності ДП УЗФО ЧАЕС шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС, наказ № 705 від 30.05.2019 року, яким було затверджено погоджений ДАЗВ штатний розпис ДСП ЧАЕС, та протокол № 4 засідання Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС від 11.06.2019 року.

Як вбачається з протоколу № 4 засідання Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС від 11.06.2019 року, на засіданні вказаної комісії розглядався проект наказу «Про зміни в організації виробництва і праці», за результатами засідання якої вирішено, зокрема: надати ДП УЗФО ЧАЕС та ППО ДП УЗФО ЧАЕС штатний розпис та перелік вакансій ДСП ЧАЕС, доопрацювати проект «Про зміни в організації виробництва і праці» з урахуванням отриманих письмових зауважень членів Комісії (за їх наявності); за результатами поіменного голосування прийняти за основу проект наказу ДП УЗФО ЧАЕС «Про зміни в організації виробництва і праці», за умови його доопрацювання з урахуванням письмових зауважень членів Комісії (т. 1 а. с. 106).

Досліджений протокол № 4 засідання Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС свідчить про те, що Комісією з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, до якої відповідно до ч.4 ст.105 ЦК України перейшли повноваження щодо управління справами ДП УЗФО ЧАЕС, не розглядалось питання щодо кількості та категорій працівників ДП УЗФО ЧАЕС, які підлягали скороченню, та не приймалось будь-яких рішень з цих питань, хоча відповідно до п. 3.5 Положення про комісію з реорганізації (ліквідації) підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління ДАЗВ, саме комісія під час процедури проведення припинення вирішує кадрові питання( т.1 а.с. 149-151).

19 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС затверджено та погоджено з головою ДАЗВ структурну схему ДП УЗФО ЧАЕС, до складу якої ввійшло чотири підрозділи: відділ організації харчування; адміністративно-господарський цех; транспортний цех; відділ забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича. Також 19 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС було затверджено та погоджено з головою ДАЗВ штатний розпис ДП УЗФО ЧАЕС, до складу якого ввійшли вказані структурні підрозділи, тобто ті підрозділи, які були включені до штатного розпису ДСП ЧАЕС, введеного в дію з 30 травня 2019 року. Підрозділу бухгалтерії та посади, яку займала позивач бухгалтер 1 категорії в зазначеному штатному розписі не передбачено (т. 1 а. с. 176-198).

Наказом голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 114 від 26.06.2019 року введено в дію вказаний штатний розпис ДП УЗФО ЧАЕС з 26.06.2019 року (т. 1 а. с. 175).

27 червня 2019 року головою Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС видано наказ № 116 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС» (т. 1 а. с. 200-201).

Як вбачається із змісту даного наказу, надано доручення відповідальним особам підготувати список № 1 персоналу, який підлягає переведенню до ДСП ЧАЕС через приєднання внаслідок реорганізації, шляхом виключення із особового складу ДП УЗФО ЧАЕС та включення до особового складу ДСП ЧАЕС, та список № 2 персоналу, який підлягає звільненню з ДП УЗФО ЧАЕС внаслідок скорочення; забезпечити вручення персонально кожному працівнику повідомлення про скорочення та ознайомити під підпис з інформацією про наявні на ДСП ЧАЕС вакансії для можливого працевлаштування; працівникам, які підлягають скороченню, у разі надання згоди працювати на будь-якій із запропонованих вакансій, подавати відповідні заяви про прийняття на роботу на ДСП ЧАЕС до спливу 2-місячного терміну.

Таким чином, дія трудових договорів частини працівників ДП УЗФО, а саме працівників адміністративно-господарського цеху, транспортного цеху, відділу організації харчування, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутич, які були зазначені в списку № 1, була продовжена на ДСП ЧАЕС відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено наказами в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 846 від 01.07.2019 року, № 847 від 01.07.2019 року, № 848 від 01.07.2019 року, № 849 від 01.07.2019 року, якими працівників відділу організації харчування, працівників адміністративно-господарського цеху, працівників транспортного цеху ДП УЗФО ЧАЕС, працівників відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича, зараховано до штатного складу ДСП ЧАЕС (т. 5 а. с. 98-139).

Згідно наказу № 364-ос від 04 липня 2019 року «Про виключення працівників із особового складу ДП УЗФО ЧАЕС», зі змінами, внесеними наказом № 368-ос від 10.07.2019 року, виключено працівників, визначених у затвердженому Списку № 1 персоналу, який підлягає переведенню на ДСП ЧАЕС, із особового складу ДП УЗФО ЧАЕС з 01.07.2019 року (додаток № 1 до цього наказу) (т. 5 а. с. 87 ).

Інша частина працівників ДП УЗФО ЧАЕС на виконання наказу голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС від 27.06.2019 року № 116 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС» була включена до списку № 2 персоналу ДП УЗФО ЧАЕС, який підлягає звільненню внаслідок скорочення, до якого внесено, зокрема, бухгалтера 1 категорії ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 200-203 ).

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності і захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено гарантії забезпечення права громадян на працю, згідно з якою держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною першою ст.36 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено підстави для припинення трудового договору.

Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору (ч. 3 вказаної статті).

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (ч. 4 цієї статті).

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач була звільнена з ДП УЗФО ЧАЕС згідно з наказом голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 423-ос від 18.09.2019 року «Про припинення трудового договору» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням ( т.5 а.с. 140).

При цьому вказаний наказ не містить чітко визначених законом підстав такого звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України - скорочення чисельності чи штату працівників, адже скорочення чисельності та скорочення штату поняття не тотожні. Чисельність працівників це списочний склад працюючих, і їх скорочення передбачає зменшення їх кількості, а штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства, і скорочення штату являє його зміну за рахунок ліквідації певних посад, або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Підставою для скорочення позивача з роботи стала реорганізація ДП УЗФО ЧАЕС шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС (т. 1 а. с. 40-59)

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На підставі ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

За змістом ч. 4 цієї статті до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Аналіз статей 104-106 ЦК України свідчить про те, що реорганізація є такою формою припинення юридичної особи, коли передача всього свого майна, прав та обов`язків переходить іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення. У такому випадку посади підприємства яке припиняється, зберігаються на підприємстві-правонаступнику. При цьому слід враховувати, що і у такому випадку можливе проведення скорочення штату працівників, однак на підприємстві-правонаступнику повинні існувати вакансії для продовження здійснення ним своєї діяльності.

У розумінні зазначених норм закону приєднання це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального акту орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов`язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов`язаннями в повному обсязі (ст. 107 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 36 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Таким чином, при зміні власника підприємства, а також його реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) трудові відносини, за згодою працівника, продовжуються, припинення в цих випадках трудового договору (контракту) з ініціативи адміністрації можливо тільки при скороченні чисельності або штату працівників.

Встановлена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника(переведення працівника на іншуроботу).

Так, наказом голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14 березня 2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», яким було припинено ДП УЗФО ЧАЕС в результаті реорганізації шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», визначено, що ДСП ЧАЕС є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС (т. 1 а. с. 40-59).

Таким чином, з 14 березня 2019 року почався процес припинення ДП УЗФО ЧАЕС у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС. ДСП ЧАЕС, яке визначено правонаступником ДП УЗФО ЧАЕС у наказі ДАЗВ від 14 березня 2019 року № 42-19, на виконання Плану заходів з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС в квітні 2019 року розробило зміни до організаційної структури та затвердило нову організаційну структуру ДСП ЧАЕС. Наказом в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 603 від 15.05.2019 року на ДСП ЧАЕС створено відділ організації харчування (ВОХ); наказом в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 604 від 15.05.2019 року на ДСП ЧАЕС створено транспортний цех (ТрЦ); наказом в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 620 від 16.05.2019 року на ДСП ЧАЕС створено відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича (ВЗФЗ); наказом в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 626 від 17.05.2019 року на ДСП ЧАЕС створено адміністративно-господарський цех (АГЦ) (т.3 а.с. 221-228). Також ДСП ЧАЕС розробило зміни до штатного розпису ДСП ЧАЕС та погодило штатний розпис з ДАЗВ, який був введений в дію наказом першого заступника генерального директора (з планування та зняття з експлуатації) ДСП ЧАЕС від 30.05.2019 року № 705 . До складу штатного розпису ДСП ЧАЕС ввійшли такі підрозділи, які були в складі штатного розпису ДП УЗФО ЧАЕС: адміністративно-господарський цех, транспортний цех, відділу організації харчування, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутич (т. 2 а. с. 113-248). Наказами в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 846 від 01.07.2019 року, № 847 від 01.07.2019 року, № 848 від 01.07.2019 року, № 849 від 01.07.2019 року працівники відділу організації харчування, адміністративно-господарського цеху, транспортного цеху ДП УЗФО ЧАЕС, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича зараховано до штатного складу ДСП ЧАЕС, тобто дія трудових договорів цих працівників ДП УЗФО була продовжена на ДСП ЧАЕС відповідно до ч.4 ст. 36 КЗпП України (т. 5 а. с. 98-139). Відповідно до Передавального акту затвердженого головою ДАЗВ 27.09.2019 року, 01 липня 2019 року відбулася фактична передача на баланс ДСП ЧАЕС основних оборотних та необоротних активів, а саме майна ДП УЗФО ЧАЕС у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання, також відбулася передача фінансово-господарської та кадрової документації (т. 5 а.с. 183-186). В зв`язку з фактичною передачею на баланс ДСП ЧАЕС основних оборотних та необоротних активів ДП УЗФО ЧАЕС та зарахування працівників відділу організації харчування, адміністративно-господарського цеху, транспортного цеху ДП УЗФО ЧАЕС, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича до штатного складу ДСП ЧАЕС відповідно до ч.4 ст. 36 КЗпП України, було внесені про зміни до плану використання бюджетних коштів на 2019 рік ДП УЗФО ЧАЕС та ДСП ЧАЕС в липні 2019 року, що підтверджено відповідними довідками про зміни до плану використання бюджетних коштів (т. 5 а. с. 191-192).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» припинило свою діяльність як юридична особа 13 січня 2020 року, номер запису: 3001075, правонаступником визначено Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», (т. 5 а. с. 74-75).

Пунктом 3.12 Статуту Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» в новій редакції, затвердженого наказом ДАЗВ від 18.12.2019 року № 259-19, витяг з якого долучено до матеріалів справи, визначено, що підприємство є правонаступником майна, прав і обов`язків Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» в результаті реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» шляхом його приєднання до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (т. 5 а. с. 90-92).

Зазначені обставини свідчать про те, що ДСП ЧАЕС, як правонаступник, з 01 липня 2019 року прийняло на себе основні функції підприємства ДП УЗФО ЧАЕС ще до внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення ДП УЗФО ЧАЕС. На обґрунтування вказаних обставин свідчить і той факт, що створені на ДСП ЧАЕС структурні підрозділи: транспортний цех, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича, адміністративно-господарський цех, відділ організації харчування, до яких 1 липня 2019 року були зараховані працівники ДП УЗФО ЧАЕС, здійснювали свою діяльність на підставі положень про вказані підрозділи, затверджені директором ДП УЗФО ЧАЕС ( т.4 а.с. 160-246). В подальшому в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС були затверджено нові положення про ці підрозділи: 31.07.2019 року положення про транспортний цех (1П-ТрЦ); 20.08.2019 року положення про відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича (1П-ВЗФЗ); 16.09.2019 року положення про адміністративно-господарський цех (1П-АГЦ); 14.11.2019 року положення про відділ організації харчування (1П-ВОХ), відповідно до змісту яких до створених на ДСП ЧАЕС підрозділів перейшли завдання та функції, що покладалися на структурні підрозділи ДП УЗФО ЧАЕС (т. 4 а. с. 92-159).

З переходом основних функцій підприємства ДП УЗФО ЧАЕС, його оборотних і необоротних активів до ДСП ЧАЕС в порядку правонаступництва, до ДСП ЧАЕС перейшли права та обов`язки ДП УЗФО ЧАЕС не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Тому твердження представників відповідача про те, що підприємством, на якому Комісія з реорганізації в особі голови зобов`язана була запропонувати позивачу вакансії, є лише ДП УЗФО ЧАЕС, яке перебувало в стадії припинення, і у нього не виникло обов`язку запропонувати вакансії позивачу на ДСП ЧАЕС, оскільки на той час воно не було правонаступником ДП УЗФО ЧАЕС, є безпідставними і спростовуються дослідженими доказами.

Так, в наказі голови Державного агентства України з управління зоною відчуження від 14 березня 2019 року № 42-19 «Про припинення державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», в редакції наказів від 20.03.2019 року № 50-19, від 26.03.2019 року № 61-19, від 16.04.2019 року № 76-19, від 06.05.2019 року № 88-19, від 10.06.2019 року № 116-19 було визначено, що ДСП ЧАЕС є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП УЗФО ЧАЕС (т. 1 а. с. 40-59).

Про необхідність повідомлення під розписку працівників, які підлягають скороченню, про наявність вакантних посад на ДСП ЧАЕС також зазначено і у наказі голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 116 «Про заходи в зв`язку з припиненням ДП УЗФО ЧАЕС та приєднанням до ДСП ЧАЕС» від 27 червня 2019 року

(т. 1 а. с. 200-201). У повідомленні про скорочення штату працівників № 06 від 01.07.2019 року, яке вручено позивачу, також було зазначено про відсутність вакантних посад, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування у підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС», при цьому у повідомленні не зазначено про відсутність вакантних посад на ДП УЗФО ЧАЕС ( т.1 а.с.38).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що встановлена можливість реорганізації підприємства шляхом приєднання до іншого підприємства, яке виконує функції підприємства, що реорганізується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню працівника реорганізованого підприємства.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року в справі № 6-1723цс17, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень ч. 2 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 49-2 КЗпП України у їх сукупності дає підстави для висновку, що важливою умовою при звільнені працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є об`єктивна неможливість перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до п. а ч. 2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Судом встановлено та визнавалося сторонами, що внаслідок реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС шляхом приєднання до ДСП ЧАЕС 695 працівників ДП УЗФО ЧАЕС були зараховані до штату ДСП ЧАЕС, тобто з ними була продовжена дія трудового договору на підставі ч. 4 ст. 36 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Вказані працівники залишилися працювати на тому робочому місці, на якому працювали, будучи у трудових відносинах з ДП УЗФО ЧАЕС.

Наведені обставини підтверджуються наказом ДП УЗФО ЧАЕС від 04.07.2019 року № 364-ос «Про виключення працівників із особового складу ДП УЗФО ЧАЕС»( т.5 а.с. 87), наказами в.о. генерального директора ДСП ЧАЕС № 846 від 01.07.2019 року, № 847 від 01.07.2019 року, № 848 від 01.07.2019 року, № 849 від 01.07.2019 року про зарахування працівників відділу організації харчування, адміністративно-господарського цеху, транспортного цеху ДП УЗФО ЧАЕС, відділення забезпечення фізичного захисту та охорони об`єктів зони відчуження та м. Славутича до штатного складу ДСП ЧАЕС (т. 5 а. с. 98-139).

За період з 01.07.2019 року до 10.10.2019 року до ДПС ЧАЕС з ДП УЗФО ЧАЕС на підставі п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП України було переведено 28 працівників, які підлягали скороченню за ч.1 ст.40 КЗпП України як і позивач, оскільки перебували у списку № 2 персоналу ДП УЗФО ЧАЕС, які підлягали звільненню внаслідок скорочення, що підтверджено списком працівників, прийнятих до ДСП ЧАЕС в порядку переведення з ДП УЗФО ЧАЕС та оглянутим в судовому засіданні журналі реєстрації наказів про прийом на роботу на ДСП ЧАЕС (т.1 а.с. 202-203, т. 3 а. с. 176-177).

Позивач у судовому засіданні зазначила, що після отримання 02 липня 2019 року повідомлення про скорочення штату працівників, вона очікувала від роботодавця пропозиції іншої роботи на ДСП ЧАЕС, оскільки вона отримала базову вищу освіту за спеціальністю «фінанси і кредит» з присвоєнням кваліфікації бакалавра з фінансів і кредиту. Крім того, згідно записів у її трудовій книжці вона мала практичний досвід бухгалтера на інших підприємствах. Але якщо їй би запропонували роботу, вона погодилася на неї навіть, якщо ця робота була б не за її спеціальністю.

Проте, судом встановлено, що з моменту вручення 02.07.2019 року позивачу повідомлення про скорочення штату працівників, в якому було зазначено про відсутність вакантних посад, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування у підрозділах ДСП «Чорнобильська АЕС», та до моменту її звільнення, Комісією з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС в особі голови позивачу не було запропоновано жодної наявної вакансії на ДСП ЧАЕС.

В той же час, наявність вакансій, які могли та повинні були бути запропоновані позивачу на ДСП ЧАЕС підтверджується звітами про вакансії на ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису за період з 02.07.2019 року по 02.09.2019 року. Відповідно до вказаних звітів вакантними були такі посади, які могли бути запропоновані позивачу, зокрема: ЦПРВ/ДПзТРАВ/Група обслуговування майданчика тимчасового складування технологічних матеріалів - дезактиваторник 3 розряду, діловод ЦПРВ/Група підготовки виробництва ДСП ЧАЕС (вказані посади були вакантними станом на 02.07.2019 року, коли позивачу було вручено повідомлення про скорочення штату працівників); Адміністративно-господарський цех/ДСОСПтаДЗІЗП/Група з санітарного обслуговування сан перепускників АПК-1 та ЗО - дезактиваторник 2 розряду; Відділ інформаційних технологій та обчислювальних систем/ ВІТ та ОС/ Група планування та обліку робіт оператор комп`ютерного набору 1 категорії; Відділ організації харчування/Їдальня № 19/Група обслуговування підрядних організацій мийник посуду 2 розряду, адміністратор (т.3 а.с.127-155). Позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до вказаних посад, зазначених у посадових та робочих інструкціях цих посад, чинних в період з дня вручення позивачу повідомлення про скорочення штату працівників і до дня звільнення( т.4 а.с. 1-13, 66-67, т.5 а.с. 165-170, 171-173, 177-179).

В судовому засіданні також встановлено, що вказані звіти про вакансії на ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису за період з 02.07.2019 року по 02.09.2019 року електронною поштою працівником відділу управління персоналом ДСП ЧАЕС ОСОБА_5 направлялись 02.07.2019 року, 08.07.2019 року, 15.07.2019 року, 22.07.2019 року, 29.07.2019 року, 05.08.2019 року, 12.08.2019 року, 19.08.2019 року, 27.08.2019 року, 02.09.2019 року голові Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС (т. 3 а. с. 182-193).

Зазначені обставини свідчать про те, що у Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС в особі голови була об`єктивна можливість за відсутності вакансій на ДП УЗФО ЧАЕС, яке перебувало на стадії припинення, про що стверджували представники відповідача, запропонувати позивачу вакансії на ДСП ЧАЕС, на які вона могла бути переведена за її згодою, оскільки іншим працівникам пропонувалася робота, і їх було переведено.

Доводи представників відповідача про те, що позивач повинна була скористатися правом самостійного працевлаштування, не ґрунтуються на положеннях закону, оскільки обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

В свою чергу представниками відповідача не надано суду будь-яких переконливих доказів в обґрунтування того, що у зв`язку зі скороченням посади позивача її неможливо було перевести за її згодою на іншу роботу на ДСП ЧАЕС, яке стало правонаступником ДП УЗФО ЧАЕС, що є порушенням передбаченого ч. 2 ст. 40 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядку звільнення працівника та гарантованого Конституцією України права на збереження місця роботи і захист від незаконного звільнення.

Також не надано суду доказів про те, що позивач була ознайомлена з переліком вакантних посад на ДСП ЧАЕС та відмовилась від переведення на ці посади.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку, що було порушено встановлений законом порядок звільнення позивача, а саме не виконано обов`язок по працевлаштуванню позивача та не запропоновано іншої наявної вакантної посади на ДСП ЧАЕС, як на підприємстві-правонаступнику, до якого перейшли всі права та обов`язки ДП УЗФО ЧАЕС, в тому числі і обов`язки у трудових правовідносинах, не встановлено факту неможливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на цьому підприємстві і факту відмови позивача від переведення на іншу роботу, тому з цієї підстави позивач підлягає поновленню на роботі.

З урахуванням наведеного, наказ голови Комісії з реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» № 423-ос від 18.09.2019 року «Про припинення трудового договору», яким звільнено ОСОБА_1 з посади бухгалтера 1 категорії АУП/АУП/Бухгалтерії з 30 вересня 2019 року є незаконним і підлягає скасуванню.

09.08.2019 року до Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» надійшло подання голови Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС № 01-19/850 про надання згоди на звільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 109).

Вказане подання було розглянуто 27.08.2019 року на засіданні ПК ППО Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», на якому було прийнято рішення не надавати згоди на звільнення ОСОБА_1 , яка хоч і не є членом ППО ДП УЗФО ЧАЕС, але є членом трудового колективу ДП УЗФО ЧАЕС.

Зазначене рішення ППО ДП УЗФО ЧАЕС про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 викладене у листі Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» від 27.08.2019 № 600-УЗФО, адресованого голові Комісії з реорганізації ДП УЗФО ЧАЕС, в якому наведено обґрунтування прийнятого рішення з посиланням на протокол № 20 від 27.08.2019 року та порушення роботодавцем п. 3.4. Галузевої угоди, п.п. 4.1, 4.4 Колективного договору, ч.2 ст.40, ч. ч. 2, 3 ст. 49-2, ст. 49-4 КЗпП України (т. 1 а. с. 60-64).

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається в разі звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації, то ненадання згоди ППО ДП УЗФО ЧАЕС на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України судом до уваги не приймається.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася також на те, що під час її звільнення відповідачем були порушені вимоги щодо переважного права на залишення на роботі.

Вказані твердження суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 3 частини 2 вказаної статті передбачено переважне право на залишення на роботі працівника з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації.

На підтвердження зазначених обставин позивач зазначила, що вона має базову вищу освіту за спеціальністю «фінанси і кредит» з присвоєнням кваліфікації бакалавра з фінансів і кредиту та практичний досвід бухгалтера на інших підприємствах з 1994 року( т.1 а.с. 15-35). Однак, в обґрунтування переважного права залишення на роботі, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що вона на час звільнення дійсно мала більш високу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно з іншими працівниками.

У відповідності до абз. 2 п. 19 Постанова Пленуму ВСУ № 9 у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 4 ст. 36 КЗпП).

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

Слід також зазначити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести посаду, яка була скорочена.

З урахуванням наведеного, можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 3 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Аналогічна норма міститься у ст. 240-1 КЗпП України, у якій зазначено, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

З аналізу наведених норм та правил очевидним є висновок про те, що неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства.

У випадку ж реорганізації підприємства можливість поновлення працівника на посаді продовжує існувати, і у такому випадку працівник має бути поновлений на підприємстві-правонаступнику, яке крім отримання в порядку правонаступництва майнових прав реорганізованого підприємства отримало його обов`язки щодо працевлаштування його працівників (ч. 1 ст. 104 ЦК України), та рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин необхідно поновити ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 1 категорії на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС».

Заява представника відповідача ДСП ЧАЕС Борисова О.О. про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, не підлягає задоволенню, виходячи з такого ( т.1 а.с. 207-209).

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

З відмітки на наказі про припинення трудового договору № 423-ос від 18.09.2019 року видно, що з даним наказом ОСОБА_1 ознайомилася 23 вересня 2019 року та отримала копію наказу 23 вересня 2019 року.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні журналу обліку трудових книжок та додатків до них, копія витягу з якого долучена до матеріалів справи, трудова книжка ОСОБА_1 була видана в день звільнення 30 вересня 2019 року ( т.5 а.с. 189-190).

За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що законодавець встановив альтернативу для визначення строку звернення до суду у справах про звільнення з роботи: в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра.

Можна вважати, що працівник відмовився від свого права оскаржити рішення про звільнення, якщо він не скористався з цього права протягом розумного терміну після припинення трудових відносин( ч.3 вказаної статті).

Таким чином, частина 3 статті 8 вказаної Конвенції пов`язує початок строку оскарження рішення про звільнення з припиненням трудових відносин.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що припинення трудових відносин у позивача з ДП УЗФО ЧАЕС відбулося 30 вересня 2019 року, і саме в цей день їй було видано трудову книжку, то саме з цього дня необхідно обчислювати строк звернення до суду, а не з дня вручення копії наказу про звільнення 23 вересня 2019 року, на чому наполягав представник відповідача. Знаходячись в трудових відносинах з ДП УЗФО ЧАЕС в період з 23 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року позивач позбавлена можливості звертатися до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки порушення її трудового права відбулося в день звільнення з роботи, тобто 30 вересня 2019 року.

Згідно з ч.1 ст. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Як зазначено у ч.3 цієї статті строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Отже, перебіг строку звернення до суду починається 30 вересня 2019 року і закінчується 30 жовтня 2019 року. До суду позивач подала позовну заяву 29 жовтня 2019 року, про що свідчить штамп суду про одержання позовної заяви( т.1 а.с. 1-7).

Таким чином, позивач у місячний строк з дня видачі трудової книжки звернулася до суду, як це передбачено ч.1 ст.233 КЗпП України, тому заява представника відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на положеннях закону та матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно із п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою ДСП «Чорнобильська АЕС» № 820 від 18.11.2019 року середньоденна заробітна плата бухгалтера 1 категорії ДП «УЗФО Чорнобильська АЕС» Максимчук Людмили Вікторівни на день звільнення, обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, склала 853 гривні 04 копійки, що сторонами не заперечувалася (т. 1 а. с. 156).

З довідки ДСП ЧАЕС № 47-173 від 18.02.2020 року вбачається, що згідно з виробничим графіком підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДП УЗФО ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2019 рік кількість робочих днів становить: з 3 вересня 20, у жовтні 22, у листопаді 21 та у грудні 21 робочий день. Виробничим графіком № 2 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2020 рік встановлено робочих днів у січні 2020 20, у лютому 20, у березні - 21 (т. 5 а.с. 81, 187).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача обчислюється з 01 жовтня 2019 року, а не з 30 вересня 2019 року, як зазначено в позовній заяві, в зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2019 року, як останній робочий день, було оплачено позивачу, і час вимушеного прогулу розпочався з 01 жовтня 2020 року та по день ухвалення рішення суду, тобто по 24 лютого 2020 року. Кількість робочих днів за вказаний період становить 100 днів( за період з 1 жовтня 2019 року по 31 січня 2020 року - 84 робочі дні, з 01 лютого 2020 року по 24 лютого 2020 року згідно виробничого графіку роботи № 2 підсумованого обліку робочого часу з двома вихідними днями для денного персоналу ДСП ЧАЕС, що працює в зоні відчуження, на 2020 рік - 16 робочих днів), тоді середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином: 853 гривні 04 копійки (середньоденна заробітна плата) х 100(кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 1 жовтня 2019 року по 24 лютого 2020 року) = 85304 гривень.

З урахуванням наведеного стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 85304 гривень, з якого необхідно під час виплати здійснити відрахування передбачених законодавством податків та обов`язкових платежів.

Вимога позивача про сплату витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначено у ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За правилом ч. 2 вказаної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом із першою заявою по суті, якою є позовна заява, не подала до суду попередній розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу та не зазначила про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в позовній заяві. З акту виконаних робіт від 26 листопада 2019 року видно, що письмовий договір про надання правової допомоги був укладений позивачем з адвокатом адвокатського об`єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_6 28 жовтня 2019 року, тобто до подачі позовної заяви, яка є першою заявою по суті позивача. У вказаному акті виконаних робіт зазначено, що позивачу надавалась правова допомога, яка включала в себе роз`яснення та надання консультацій з положень трудового і цивільно-процесуального законодавства, вартість послуги становить 500 гривень; вивчення та проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосуються предмету спору, вартість послуг становить 500 гривень; аналіз судової практики з аналогічних справ, підготовка позову та інших процесуальних документів до суду - вартість послуги становить 1000 гривень( т.3 а.с. 159). Вказані послуги є предметом договору про надання професійної правничої допомоги від 28 жовтня 2019 року, вартість яких визначена у п.4.3 цього договору( т.1 а.с. 90-92).

Таким чином, аналіз договору про надання професійної правничої допомоги та акт виконаних робіт свідчать про те, що позивачу на час подання позовної заяви було відомо попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З огляду на те, що під час розгляду справи позивач разом з першою заявою по суті спору не подала суду попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи, суд відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі, передбаченому п. п. 1, 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за вимогу майнового характеру в сумі 853,04 гривень ( 1 % від 85304 гривень) та дві вимоги немайнового характеру 1536,80 гривень (768,40 гривень +768,40 гривень), що становить в загальній сумі 2389,84 гривень, від сплати якого була звільнена позивач при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України та ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258 -259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 423-ос від 18.09.2019 року голови Комісії з реорганізації Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера 1 категорії Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС» з 30 вересня 2019 року.

Поновити ОСОБА_1 з 30 вересня 2019 року на посаді бухгалтера 1 категорії на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС».

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2019 року по 24 лютого 2020 року в сумі 85304 гривні без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» на користь держави судовий збір в сумі 2389 гривень 84 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький

міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», , юридична адреса: Київська область, м. Славутич, вул. 77-ї Гвардійської дивізії, 7/1.

Третя особа Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС», , юридична адреса: Київська область, м. Славутич, вул. Військових Будівельників, 9.

Повне рішення складено 29 лютого 2020 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька