Провадження № 2-к/752/5/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 лютого 2020 року Голосіївським районним судом м.Києва у

складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Лисенко Т.І.

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за заявою АО «Вискунський металургійний завод» до Державного підприємства «Дослідницьке конструкторсько-технічне бюро Інститута електрозварки імені Патона НАНУ»,-

в с т в н о в и в:

Заявник звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Нижньогородської області від 06.05.2015 року по справі № А43-30141/2014, видачі виконавчого листа та звернення до примусового виконання рішення Арбітражного суду Нижньогородської області від 06.05.2015року по справі № А43-30141/2014 про стягнення з Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технічне бюро Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона» НАНУ на користь АТ «Виксунський металургійний завод» (м. Викса, Нижньогородська область) 72420,00євро неустойки і 41044,27рублів витрат на державне мито.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2019року позовну заяву АО «Вискунський металургійний завод» (Російська Федерація, 607060, Нижньогородська область, м. Викса, вул. Братів Баташевих, 45) до Державного підприємства «Дослідницьке конструкторсько-технічне бюро Інститута електрозварки імені Патона НАНУ» (03150, м. Київ, вул. Боженко, 15, корп. 7) прийнято до розгляду. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до підготовчого засідання.

Через канцелярію суду від представника Державного підприємства «Дослідне конструкторсько-технічне бюро Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона» НАНУ надійшли заперечення на клопотання. У своїх запереченням представник особи до якої має вимоги заявник просив відмовити заявнику у задоволенні клопотання та в поновлені строку. Заперечення мотивоване тим, що Україна 19.12.1992р. ратифікувала Угоду країн СНД від 20.03.1992р., «Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» надалі - «Угода». У відповідності до статті 7 Угоди - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності. Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав. Статтею 9 Угоди передбачено, що у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання Сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця Сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що:

а) судом держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, що запитується, раніше винесене рішення, яке набуло законної чинності у справі між тими самими Сторонами, про той самий предмет і на тій самій підставі;

б) є визнане рішення компетентного суду третьої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав або держави, що не є членом Співдружності, по спору між тими ж Сторонами, про той же предмет і на тій же підставі;

в) спір згідно з цією Угодою вирішений некомпетентним судом;

г) інша Сторона не була повідомлена про процес;

д) закінчився трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено,Рішення Арбітражного суду Нижньогородської області від 06.05.2015року по справі № А43-30141/2014, набрало законної сили 12.08.2015року.

Статтею 463 ЦПК України передбачені строки пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, а саме рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Трирічний термін давності подання рішення щодо примусового виконання закінчився 12.08.2018року.

Клопотання АТ «Виксунський металургійний завод» про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню було подано 16.04.2019року. Провадження за заявою АТ «Виксунський металургійний завод» Голосіївським районним судом було відкрито 23.05.2019року.

Заявник до клопотання також подав заяву про поновлення строку подачі клопотання про приведення до виконання рішення Арбітражного суду Нижньогородської області від 06.05.2015року по справі № А43-30141/2014.

Відповідно до ст. 468 ЦПК України, підставами для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є зокрема, якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні та якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України.

Враховуючи зазначене, заява про поновлення строку подачі клопотання не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що як випливає із заяви, сам заявник звертався до неуповноважених діючим законодавством України судових органів з клопотанням про дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду Нижньогородської області від 06.05.2015року по справі № А43-30141/2014. Тому цими судовими органами України було відмовлено у задоволенні такого клопотання. Незнання діючого законодавства України та звернення до неуповноважених органів не може вважатися поважною та не бути підставою для задоволення заяви про поновлення терміну подачі клопотання заяви на примусове виконання рішення, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити та застосувати до клопотання заявника від 16.04.2019року позовну давність, передбачену пунктом д) ст. 9 Угоди країн СНД від 20.03.1992р., «Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» та п. 5 ст.468 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Форма, зміст заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, документи, що до неї додаються, визначені ст. 466 ЦПК України.

Окрім того, якщо арбітражне рішення викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову.

Заявником не надано належним чином засвідчений переклад документів, що подаються до клопотання на українську мову, що є порушенням статті IV Нью-Йоркської Конвенції.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015року №129-VII Російську Федерацію, з урахуванням дій, які вона вчиняє, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак на території України, визнано державою-агресором. Законами України від 15 квітня 2014року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», від 18 січня 2018року №2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено що, дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права, стосуються незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості України й основних конституційних прав, свобод, гарантій громадян.

Генеральна Асамблея ухвалила резолюції: від 19 грудня 2016року №71/205 «Стан з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь (Україна)», від 19 грудня 2017року №72/190 «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна», від 22 грудня 2018року №73/263 «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, Україна» та від 17 грудня 2018 року № 73/194 «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (Україна), а також частин Чорного та Азовського морів», у яких засуджується тимчасова окупація Криму Росією та міститься вимога до Російської Федерації, як окупаційної влади, дотримуватися всіх своїх зобов`язань за міжнародним правом.

Крім того, 10 квітня 2014року у резолюції 1990 Парламентська асамблея Ради Європи засудила без застереження порушення територіальної цілісності та суверенітету України збройними силами Російської Федерації на початку березня 2014року, використання збройних сил на території України було дозволено Радою Федерації Росії 1 березня 2014року. 12 жовтня 2016року Парламентська асамблея Ради Європи прийняла дві резолюції по Україні, в яких підтвердила свою позицію щодо того, що анексія Автономної Республіки Крим Російською Федерацією і військове втручання російських військ на сході України порушують міжнародне право і принципи, підтримані Радою Європи. Що стосується Криму, тут військову присутність Росії і контроль були офіційно визнані російською владою. У Криму і в зоні конфлікту на Донбасі були і, як раніше, відбуваються серйозні порушення прав людини, про що свідчать численні доповіді, зокрема, комісара Ради Європи з прав людини, представників Місії спостерігачів Організації Об`єднаних Націй, ОБСЄ/Бюро демократичних інститутів та прав людини, а також провідних українських і міжнародних недержавних організацій з прав людини. Ці порушення включають позасудові страти, викрадення, тортури і нелюдське і принижуюче людську гідність поводження, незаконні затримання та непропорційні обмеження свободи слова і інформації.

Відповідно до преамбули Закону України «Про санкції» метою його ухвалення, серед іншого, є гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України та потреба невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам і національній безпеці України, включаючи ворожі дії, збройний напад інших держав чи недержавних утворень, завдання шкоди життю та здоров`ю населення.

Підставами для застосування санкцій, серед іншого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про санкції», є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Види санкцій визначені ст. 4 цього Закону, серед яких: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2-13,76-81,258,263-265, 466, 468,352,354-355 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Заяву АО «Вискунський металургійний завод» до Державного підприємства «Дослідницьке конструкторсько-технічне бюро Інститута електрозварки імені Патона НАНУ» - залишити без розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя