Провадження № 6/638/75/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

Головуючого судді Омельченко К.О.,

за участю секретаря Гарбуз Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду заяву подання Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Пархоменко Наталії Вікторівни про примусове проникнення до житла, -,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Пархоменко Н.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 268 893,02грн.

Вимоги подання обґрунтовує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 57887599 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 268 893,02грн. заборгованості за договором позики. Вказав про наявність обставин, що ускладнюють виконання виконавчого документу, а боржник ухиляється від виконання виконавчого документу.

Державний виконавець надала в судове засідання заяву, в якій просила розглядати подання за її відсутністю, подання підтримала та просила суд його задовольнити.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подання разом з доданими до нього матеріалами, встановивши виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

На примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження ВП № 57887599 з виконання виконавчого листа № 638/10775/17 виданого 10.10.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 268 893,02грн.

10.12.2018 керуючись ст.3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена рекомендованим листом боржникові за адресою АДРЕСА_1 .

10.12.2018 керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника.

Згідно до відповідей Державної фіскальної служби, банківських (фінансових) рахунки, кошти для погашення заборгованості відсутні.

Згідно до відповідей ПФУ від 10.12.2018 боржник на обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває.

Згідно витягу з електронної бази даних, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль Форд транзит вантажний, д.н. НОМЕР_1 синього кольору.

18.12.2018 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено публічне обтяження на все рухоме майно борожника. Того ж дня винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою боржник зареєстрована, що підтверджується відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова.

23.01.2019 та 08.04.2019р. з метою перевірки майнового стану здійснено виїзд за адресою нерухомості боржника, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно до Актів державного виконавця від 23.01.2019 року та 08.04.2019р., було встановлено факт проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , проте двері ніхто не відчинив, повітска про виклив була залишена у поштовій скринці. Факт проживання боржника за вказаною адресою підтвердили сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.439ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України«Про виконавче провадження»боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено уст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст.311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Україниі міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відмовляючи у задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника фізичної особи суд виходить з того, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів для безперешкодного входження до житла боржника, для належного виклику боржника до відділу державної виконавчої служби, для вчинення дій, які не потребують примусового проникнення до житла; немає доказів про отримання боржником викликів до відділу державної виконавчої служби; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій, а також відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчинені виконавчих дій.

Натомість із подання виконавця та долучених документів вбачається, що державним виконавцем не було дотримано передбаченої законом процедури повідомлення сторони про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2018, про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом без повідомлення про його поштове вручення, що позбавляє боржника процесуальних прав, у тому числі, право на ознайомлення із матеріалами провадження та оскарження прийнятої державним виконавцем постанови.

Також, суду не надано доказів вручення боржнику копії викликів та попереджень. Таким чином, суд позбавлений можливості зробити висновок про дійсну відмову боржника від виконання судового рішення в добровільному порядку, оскільки зазначені документи не підтверджуються жодними доказами про їх отримання боржником.

Крім цього, додані до подання акти державного виконавця від 23.01.2019, 08.04.2019 не містять зазначення часу здійснення виходу за адресою боржника, що могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказаний акт не може вважатися належним і допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника.

В матеріалах подання міститься відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: будинку АДРЕСА_1 . Хоча матеріали подання містять відомості, що підтверджують наявність у боржника ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно, проте державним виконавцем не наведено даних на підтвердження того, що в будинку, до якого потрібно здійснити примусове проникнення, знаходиться майно стягувача чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Примусове входження до житла - це крайній захід, якому повинні передувати всі інші передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду.

За таких обставин судом встановлено, що матеріали подання не містять достатніх доказів, а відповідно і фактів, умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, та оскільки примусове проникнення до житла боржника буде порушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканності житла, суд вважає подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні подання Старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Пархоменко Наталії Вікторівни про примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25.02.2020 року.

Головуючий суддя: К.О. Омельченко