КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа 761/28564/17

27 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сівовни Юрія Вікторовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02.10.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 798. У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

З березня 2016 року відповідач гроші на утримання сім`ї не надає, весь тягар сплати комунальних послуг лягає на неї. Спільна дитина проживає і буде проживати разом із нею. Щодо утримання дитини згоди з відповідачем не досягнуто.

20.08.2001 року вони з відповідачем придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 рівних частках.

07.09.2012 року вони придбали у ОСОБА_4 гараж за 7 700 доларів США.

Також 31.01.2016 року був придбаний автомобіль "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 за 17 800 доларів США, який був зареєстрований на ім`я відповідача.

Крім того, 28.11.2015 року відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 002594 з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш авто". На виконання умов вказаного договору та, з метою отримання в лізинг автомобіля КІА Соренто, на користь товариства відповідачем було сплачено 80 000 грн. та 400 грн. банківської комісії. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року договір фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш авто" визнано недійсним та стягнуто з товариства на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 400,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Згоди щодо поділу вказаного спільного майна подружжя ними не досягнуто.

Враховуючи викладене, просила суд:

стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі або у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання даної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття;

визнати за нею право власності на 1/2 частину гаража, вартістю 7 700,00 доларів США (по курсу НБУ дорівнює 203 203,00 грн.), який розташований у садибі будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля Хюндай ІХ35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 17800,00 доларів США (по курсу НБУ дорівнює 469 742,00 грн.).;

визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 86400 грн., які підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та поділ майна подружжя роз`єднано в окремі самостійні провадження: за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року продовжено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за правилами загального позовного провадження.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмета позову в якій просила суд:

стягнути з ОСОБА_2 на її користь 179 150,00 грн. в якості компенсації дійсної вартості Ѕ частини автомобіля Хюндай IX 35 2010 року випуску чорного кольору кузов НОМЕР_2 ;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь 100 100,00 грн., що еквівалентно 3 850,00 доларів США;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь 40 000,00 грн.

Вказані позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14.02.2018 року автомобіль Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 був перереєстрований відповідачем на ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу, оформленого 06.02.2018 року ТОВ Ваше авто". Орієнтовна дійсна вартість автомобіля становить 358 300,00 грн., а тому їй має бути сплачена відповідачем компенсація вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 179 150 грн.

Посилалась також на те, що право власності на гараж в садибі будинку АДРЕСА_1 вони, як подружжя, не набули, а тому сплачені за вказаний гараж кошти в сумі 7700 доларів США мають бути поділені між ними та з відповідача підлягає стягненню на її користь 3 850,00 доларів США.

Крім того, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 року, яким скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2016 року та ухвалено нове судове рішення про стягнення з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 коштів, переданих за договором фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2015 року в сумі 80 000,00 грн., які, в свою чергу, було передано відповідачем товариству зі спільних коштів подружжя, вважає, що з відповідача на її користь має бути стягнута половина вказаних коштів в сумі 40 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 20000,00 грн. в якості компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Хюндай ІХ 35, 2010 року випуску, чорного кольору кузов НОМЕР_2 .

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 27 січня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сівовна Юрій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено дійсну вартість спірного автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було продано відповідачем ОСОБА_5 після пред`явлення даного позову та без згоди позивачки, так як вартість майна подружжя, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Районним судом не взято до уваги, що вартість вказаного транспортного засобу на час подання позову становила 369 600,00 грн., що підтверджується звітом про визначення ринкової вартості транспортного засобу, складеного Приватним підприємством «Актив Інвест» 31.01.2019 року. Отже, ціна продажу спірного автомобіля в розмірі 40 000,00 грн. не відповідала його реальній вартості та була завідомо занижена відповідачем з метою передачі транспортного засобу на користь ОСОБА_5 , з якою відповідач проживає однією сім`єю.

Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи не було надано достовірних доказів, які б свідчили про відсутність згоди позивачки на передачу відповідачем у 2012 році грошових коштів в сумі 7700 доларів США ОСОБА_4 за передачу в довічне користування та у власність гаража, який розташований у садибі будинку АДРЕСА_1 . Зазначив, що на укладення одним із подружжя правочину на суму 7700 доларів США має бути надана письмова згода іншого подружжя, проте відповідачем не надано доказів на підтвердження факту надання такої згоди позивачкою, що свідчить про те, що відповідачем було укладено з ОСОБА_4 нікчемний договір купівлі-продажу гаража і зазначена обставина не була врахована судом першої інстанції. Крім того, вказані спільні кошти подружжя були витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї, а на задоволення власних потреб.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те що, стягнуті за рішенням суду з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 кошти, передані за договором фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2015 року в сумі 80 000,00 грн., не можуть бути предметом поділу, як спільне майно подружжя, з огляду на відсутність доказів отримання відповідачем цих коштів. Вважає, що повернення відповідачем Ѕ частини цих коштів позивачці не повинно залежати від стягнення відповідачем вказаних коштів з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Зазначає, що саме відповідач не здійснив жодних дій для примусового стягнення вказаних коштів з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» і вказаною бездіяльністю позбавляє позивачку можливості отримати свою частку грошових коштів.

Звертає увагу на те, що іншого ефективного способу захисту порушеного права позивачки, ніж стягнення з відповідача відповідних сум компенсацій вартості спільного майна, не існує.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сівовна Юрій Вікторович підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 жовтня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 798.

Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №798 - розірвано.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 посилалася на те, що в шлюбі, а саме 31.01.2016 року вона та відповідач придбали автомобіль "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 за 17 800 доларів США, який оформили на відповідача. 14.02.2018 року автомобіль Хюндай IX 35 2010 року випуску чорного кольору кузов НОМЕР_2 був перереєстрований відповідачем на ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу, оформленого 06.02.2018 року ТОВ Ваше авто". Оскільки орієнтовна дійсна вартість автомобіля становить 358 300,00 грн., автомобіль був відчужений відповідачем без її згоди, просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 179 150 грн. Також 07.09.2012 року за рахунок спільних коштів та без її згоди відповідачем було передано ОСОБА_4 7700 доларів США з метою придбання гаража для особистих потреб в садибі будинку АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний гараж вони, як подружжя, не набули, а тому з відповідача підлягає стягненню на її користь 1/2 частина сплачених ОСОБА_4 коштів в сумі 3 850,00 доларів США. Крім того, під час шлюбу, 28.11.2015 року відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 002594 з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш авто", за яким він сплатив на користь товариства з метою отримання в лізинг автомобіля КІА Соренто 80 000 грн. зі спільних коштів подружжя. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.03.2017 року стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 кошти, передані за договором фінансового лізингу № 002594 від 28.11.2015 року в сумі 80 000,00 грн., а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню компенсація в сумі 40 000,00 грн.

Задовольняючи частково позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Хюндай IX 35 2010 року випуску чорного кольору кузов НОМЕР_2 в сумі 20 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що вказаний автомобіль був придбаний подружжям під час шлюбу, є спільним майном подружжя і відповідачка набула разом з відповідачем право спільної власності на вказане майно. З урахуванням того, що вказаний автомобіль був відчужений відповідачем після подання позивачкою позову про поділ майна, без її письмової згоди, то вона має право на стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, яка у відповідності до оцінки, здійсненої ТОВ "ТВК "Олімп" становить 40 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених судом доказах та вимогах матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 31.01.2016 року було придбано автомобіль Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 , який був зареєстрований на праві власності за відповідачем.

Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням вимог ст.ст. 60,70 СК України , встановлених обставин справи та наданих на їх підтвердження доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що автомобіль Хюндай IX 35 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 , придбаний сторонами під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним сумісним майном подружжя, частки подружжя є рівними.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як зазначено в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З відповіді Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві від 21.11.2018 року вбачається, що 06.02.2018 року ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль Хюндай IX 35, 2010 року випуску на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №7304/18/0002562, у відповідності до п.3.1. якого, транспортний засіб продано за ціною 40 000,00 грн.

З огляду на те, що спірний автомобіль, який належав на праві спільної сумісної власності сторонам у справі, було відчужено відповідачем після подання позивачкою даного позову до суду та за відсутності її згоди на відчуження цього майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля.

Відповідно до п. 22 даної Постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та в постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі №643/4589/15-ц зроблено правовий висновок про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно ч.3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно висновку оцінювача суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "ТВК "Олімп" ОСОБА_8 від 30.01.2018 року, ринкова вартість транспортного засобу Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 станом на 30.01.2018 року становить 40 000,00 грн.

06 лютого 2018 року між ОСОБА_2 ( комітент) та ТОВ " Ваше авто"( комісіонер) було укладено договір комісії транспортного засобу № 7304/18/002562, за умовами якого товариство, як комісіонер, взяло на себе зобов`язання за дорученням комітента продати від свого імені та за рахунок комітента автомобіль Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 .

06 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю " Ваше авто" і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_3 . Згідно п.3.1. вказаного договору купівлі-продажу, зазначений автомобіль було продано за 40 000,00 грн.

На підтвердження доводів позовної заяви про те, що автомобіль було відчужено за заниженою ціною, представником позивачки було надано суду першої інстанції звіт про оцінку майна, транспортного засобу Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 , від 31 січня 2019 року, складений оцінювачем ПП "Актив Інвест" ОСОБА_9 на замовлення ОСОБА_1 в особі її представника за довіреністю ОСОБА_10 , відповідно до якого вартість транспортного засобу Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 становить 369 600 грн.

У вказаному звіті оцінювач зазначає, що ринкова вартість спірного автомобіля визначалась ним за порівняльним підходом цін на автомобілі відповідної моделі та марки. З викладеного вбачається, що спірний автомобіль оцінювачем не оглядався. Відсутня в звіті оцінювача і інформація про те, що спірний автомобіль потрапляв у ДТП та про наявні у нього пошкоджень.

В апеляційній скарзі представник позивачки вказує, що відповідач потрапив на спірному автомобілі в дорожньо-транспортну пригоду, що призвело до пошкодження автомобіля та до зниження його вартості на момент проведення оцінки вказаного автомобіля оцінювачем ТОВ "ТВК "Олімп" 30.01.2018 року.

З урахуванням того, що вартість спірного автомобіля на момент його відчуження відповідачем 06.02.2018 року в сумі 40 000,00 грн. визначалась оцінювача суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "ТВК "Олімп" Івіним Сергієм Михайловичем 30.01.2018 року на підставі його огляду та з урахуванням його технічного стану на момент оцінки, продаж вказаного автомобіля було здійснено за 40 000,00 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що належним доказом ринкової вартості автомобіля Хюндай IX 35, 2010 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_2 станом на 30.01.2018 року є висновок оцінювача суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "ТВК "Олімп" ОСОБА_8 та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля в сумі 20 000,00 грн.

Доказів навмисного пошкодження спірного автомобіля відповідачем під час його експлуатації, що призвело до зменшення його ринкової вартості та, як наслідок, до зменшення розміру компенсації половини вартості вказаного майна, позивачкою та її представником суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів за недоведеністю відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ринкова вартість транспортного засобу Хюндай IX 35 2010 року випуску на час розгляду справи становить 369 600,00 грн..

Іншого звіту про вартість спірного автомобіля з урахуванням пошкоджень, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачкою надано не було, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля стороною позивача не заявлялося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля в розмірі 20 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки 100 100, 00 грн., що еквівалентно 3850,00 доларів США, тобто половини суми сплаченої відповідачем по розписці на ім`я ОСОБА_4 за передачу в довічне користування та права власності на гараж, збудований в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що сторони у справі не набули права власності на вказаний гараж, під час розгляду справи представником позивачки не було надано достовірних доказів, які б свідчили про відсутність згоди ОСОБА_1 на передачу у 2012 році грошових коштів у сумі, обумовленій в розписці.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, з огляду на наступне.

З розписки від 07.09.2012 року вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 7 700,00 доларів США за передачу в довічне користування та право власності на гараж, збудований в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції з наданих доказів та пояснень сторін достовірно встановлено, що право власності на гараж, збудований в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , подружжя ОСОБА_1 не набуло. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2018 року, власником Ѕ частини вказаного гаража є ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було укладено з ОСОБА_4 без її згоди договір купівлі-продажу гаража, який є недійсним, колегія суддів вважає безпідставними, так як доказів укладення відповідачем такого договору матеріали справи не містять. Надана ОСОБА_4 розписка від 07.09.2012 року є доказом отримання нею від ОСОБА_2 7 700 доларів США за передачу в довічне користування гаража, а не доказом укладення договору купівлі-продажу гаража ( нерухомого майна), який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Передані відповідачем за вказаною розпискою від 07.09.2012 року грошові кошти були використані ним під час перебування сторін в шлюбі, в інтересах сім`ї , на оплату вартості користування гаражем, що знаходиться в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , в якому проживала сім`я ОСОБА_1 . Доказів на спростування вказаних обставин та доказів використання відповідачем гаража для своїх особистих цілей та лише у свої інтересах позивачкою суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не подано до суду доказів надання нею згоди на передачу вказаних коштів є безпідставними, оскільки чинним законодавством не вимагається надання обов`язкової письмової згоди іншим з подружжя у випадку передачі коштів за користування гаражем в інтересах сім'ї.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 40 000,00 грн. - 12 частини коштів, стягнутих за рішенням суду з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь відповідача за нікчемним правочином, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002594 від 25.11.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто".

Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 400,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. та судовий збір в розмірі 864,34 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року скасоване та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 кошти передані за договором фінансового лізингу № 002594 від 28 листопада 2015 р в сумі 80 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 800 грн.

При цьому, з листа Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року вбачається, що 12.06.2017 року судом отримано заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_13 про видачу виконавчого листа. Супровідним листом від 15.07.2017 року виконавчий лист у справі №757/45926/15-ц було направлено на адресу представника позивача ОСОБА_13 . Проте конверт з оригіналом виконавчого документу повернувся на адресу суду без вручення, з відміткою поштового відділення про повернення за закінченням терміну зберігання, вказаний виконавчий лист зберігається в матеріалах вищевказаної справи.

В матеріалах справи відсутні докази виконання рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та отримання відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 80 000,00 грн., стягнутих за рішенням суду, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, в порядку поділу спільного майна подружжя, 1/2 частини стягнутих за рішенням суду грошових коштів в сумі 40 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що повернення відповідачем позивачці Ѕ частини коштів, присуджених за рішенням суду, не повинно залежати від стягнення відповідачем коштів з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», колегія суддів відхиляє, так як вони не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки необхідною умовою для поділу майна подружжя є його наявність в одного з подружжя на час поділу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сівовни Юрія Вікторовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сівовни Юрія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року

Головуючий: Судді: