Справа № 461/2972/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2038/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколота Т.І., Савуляк Р.В.

Секретар Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/2972/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2019 року постановлену судом у складі судді Мисько Х.М. у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М.,-

в с т а н о в и в :

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М.

В обґрунтування скарги просила визнати протиправними дії приватного виконавця Баірової Н.М. по виконанню виконавчого листа № 1304/2601/12 виданого 09 червня 2016 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 1 246 553,62 грн., а також по 910 грн. з кожного судових витрат, понесених банком; визнати протиправною постанову про арешт майна боржника від 02.04.2019 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 та в якій зазначено, що арешт на майно накладається з метою реального виконання рішення та усунення можливості відчуження майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення; визнати незаконною постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 02 квітня 2019 року в сумі 124 746,36 грн.

Вважає дії приватного виконавця неправомірними та такими, що порушують її права з огляду на те, що виконавчий лист № 1304/2601/12, виданий Галицьким районним судом м.Львова 09 червня 2016 року вже подавався на виконання державному виконавцю 25 серпня 2016 року №ВП 52039235, однак, виконавче провадження було закінчено 14 грудня 2017 року поверненням виконавчого документу стягувану з причин відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення. Також вказує, що оскільки заборгованість виникла за Кредитним договором, забезпеченим іпотекою (заставою нерухомого майна), то іпотекодержателем нерухомого майна, яким забезпечена вимога за Кредитним договором, є саме стягувач ПАТ «Дельта Банк». Вважає, що приватним виконавцем не здійснюється жодних дій для виконання рішення суду в інший спосіб, ніж стягнення боргу.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою. Звертає увагу, що пенсія на яку звернуто стягнення є єдиним доходом, який має апелянт, а тому її стягнення залишає її без засобів до існування. Зазначає, що в скарзі на дії виконавця чітко зазначено, що заборгованість за кредитним договором забезпечена іпотекою нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності скаржнику ОСОБА_1 , а тому незрозумілим є те, чому при наявності іпотечного майна вимагається сплатити суму заборгованості за договором та арештовують майно, яке вже тривалий час перебуває у Іпотекодержателя, який одночасно виступає стягувачем за постановою про відкриття виконавчого провадження від 02 квітня 2019 року №738/02-01, ВП №58774972 у приватного виконавця. На думку апелянта, суду необхідно було застосувати норми Законів України «Про іпотеку та «Про заставу», які дають можливість забезпечити вимоги стягувача ПАТ «Дельта Банк» в першу чергу за рахунок заставного(іпотечного) майна. Відтак, права скаржника порушуються неналежним виконанням судового рішення на що суд першої інстанції не звернув уваги. Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення,яким скаргу задовольнити.

У Відзиві на апеляційну скаргу Приватний виконавець Баірова Н.М. зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а ухвалу законною. Зазначає, що її дії відповідають Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення скарги не має. Стверджує, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не скористалася своїм правом надати пропозицію реалізувати будь-яке майно в першу чергу. Зазначає, що на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1304/2601/12 від 09 червня 2018 року про стягнення коштів, а не про звернення стягнення на майно, тому при здійсненні виконавчих дій вона керувалася Порядком звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбаченим ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. Крім цього, станом на сьогодні заставне майно боржника реалізоване на електронних торгах 22.07.2019 року про що свідчить копія акту про реалізацію предмета іпотеки, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними. Просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоч була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с.110).

Приватний виконавець Баірова Н.М. просить суд розглядати справу у її відсутності на підставі наявних у матеріалах справи документів (а.с.104).

Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львіської області Баірової Н.М. перебуває виконавче провадження №58774972 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості в сумі 1 246 553 грн. 62 коп. та про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порівну в користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» по 910 грн. з кожного понесених Банком судових витрат.

02.04.2019 року приватним виконавцем Баіровою Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 124746,36 грн., постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Зазначені документи скеровані боржнику ОСОБА_1 .

Крім цього, приватним виконавцем скеровано запити до Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України про надання інформації про останнє місце роботи Боржника, про номери рахунків, відкритих юридичними та /або фізичними особами підприємцями, про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, про осіб боржників, які отримують пенсії .

04.04.2019 року приватним виконавцем Баіровою Н.М. скеровано запити до Головного управління держгеокадастру у Львівській області та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області про надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником.

У відповідь на зазначені запити на адресу приватного виконавця надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 1497 грн. (а.с.47) та у неї відкритий рахунок у КБ «Приватбанк» (а.с.48).

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У ст. 4 зазначеного Закону зазначено, що одним із принципів діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є обов`язковість виконання рішення.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»

виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Стаття 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, відповідно до якого, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приватним виконавцем правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з подальшим вчиненням виконавчих дій, зокрема накладенням арешту на рахунки та майно, що є першочерговими діями.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дії виконавця щодо накладення арешту на рахунки в банках призвели до того, що вона позбавлена єдиного доходу пенсії, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки арешт накладений на рахунок в Приватбанку постановою державного виконавця від 27 травня 2019 року, яка не є предметом даної скарги.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Диспозитивність є одним із основних принципів цивільного судочинства, яким суд зобов`язаний керуватися при розгляді справи.

Зазначеним вище стверджується, що приватний виконавець дотримався порядку проведення виконавчих дій , а тому підстав для задоволення скарги у суду не було.

Крім цього, згідно з ч.3 ст.68 Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Розмір відрахувань з пенсії передбачений у ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо тверджень скаржника про те, що виконання судового рішення повинно здійснюватись за рахунок предмету іпотеки суд зазначає, що відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, тобто такі не є першочерговими.

Як вбачається з наданих до апеляційної скарги документів, предмет іпотеки реалізований в межах виконавчого провадження, що свідчить про те, що дії приватного виконавця були послідовними відповідно до порядку визначеного законом.

Твердження в скарзі про те, що дії виконавця є неправомірними з тих підстав, що виконавчий лист №1304/2601/12 виданий Галицьким районним судом м.Львова 09 червня 2016 року вже був звернутий до виконання, однак постановою від 14 грудня 2017 року був повернутий стягувачу з причин відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення є необґрунтованими, оскільки повернення виконавчого листа не перешкоджає стягувачу повторно звернутися з заявою про примусове виконання рішення.

Зазначена позиція відповідає вимогам ч.5 ст.37 Закону «Про виконавче провадження».

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк