Справа № 369/6701/19
Провадження № 2/369/1761/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Заїка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 червня 2006 року № НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, яка складається з будинку АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1423 га, кадастровий номер :01:004:5020 за тією ж адресою, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На все своє майно ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений 28 грудня 2015 року секретарем Віто-Поштової сільської ради за номером 154. Спадкоємцями відповідно до даного заповіту стали син ОСОБА_1 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , онук ОСОБА_3 .. Вся спадкова маса відповідно до заповіту була розподілена між спадкоємцями в рівних частках. Усі прийняли спадщину, звернувшись до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Дружина спадкодавця і їхня мати ОСОБА_5 подала до нотаріальної контори заяву, якою відмовилась від обов`язкової частки після смерті чоловіка ОСОБА_4 , а також відмовилась від виділення Ѕ частини у праві спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер один із спадкоємців їхнього батька ОСОБА_4 , їхній брат ОСОБА_1 .. Частиною спадкового майна, яке було йому заповідане батьком, він за життя не розпорядився, заповіт не склав, тому спадщина, що залишилась після його смерті, була розподілена за законом в порядку черговості відповідно до ст. 1258 ЦК України. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_1 стали його син ОСОБА_6 і мати ОСОБА_5 ..

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їхня мати ОСОБА_5 , і після її смерті відкрилась спадщина на 1/8 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , які вона успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_1 .. За життя їхня мати не розпорядилась спадковим майном, та заповіту не залишила, тому її частка спадку була розподілена між дітьми: дочкою ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1 ..

Оскільки на момент оформлення спадкового майна правовстановлюючого документа на жилий будинок не було, і їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та оформленні свідоцтв на спадкове майно, тому вони всі звернулись до суду за визнанням права власності на будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

18 лютого 2016 року судом було розгляну то справу і винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено.

При оформленні документів на спадщину в подальшому, оскільки одним із спадкоємців за законом після смерті його брата ОСОБА_1 був його син ОСОБА_7 , який є громадянином Російської Федерації, який виїхав за межі України, і більше не приїздив, і також у спадковому будинку не проживав, ніяких витрат по догляду за нерухомим майном та його ремонту не ніс, тому він звернувся до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_7 на 1/8 частину спадкового майна з виплатою компенсації вартості вищезазначеної частини майна, яку було внесено ним на депозитний рахунок Києво-Святошинського районного суду. 15 червня 2018 року Києво-Святошинським районним судом було розгляну то справу і винесено рішення про задоволення позову.

Оскільки земельна ділянка при урахуванні всіх ідеальних часток спадкоємців не є стовідсотковою спадковою масою, не вистачає для оформлення всього спадку 3/72 частки земельної ділянки, тому позивач просив визнати право власності на нерухоме майно, так як він проводив всі ремонтні роботи на прибудинковій території, в житловому будинку за власний рахунок. Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 3/72 частини земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:5020 загальною площею 0, 1423 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надала заяву, в якій позов визнала і не заперечувала проти його задоволення.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надав заяву, в якій позов визнав і не заперечував проти його задоволення.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 червня 2006 року № НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, яка складається з будинку АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1423 га, кадастровий номер :01:004:5020 за тією ж адресою, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На все своє майно ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений 28 грудня 2015 року секретарем Віто-Поштової сільської ради за номером 154. Спадкоємцями відповідно до даного заповіту стали син ОСОБА_1 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , онук ОСОБА_3 .. Вся спадкова маса відповідно до заповіту була розподілена між спадкоємцями в рівних частках. Усі прийняли спадщину, звернувшись до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Дружина спадкодавця і їхня мати ОСОБА_5 подала до нотаріальної контори заяву, якою відмовилась від обов`язкової частки після смерті чоловіка ОСОБА_4 , а також відмовилась від виділення Ѕ частини у праві спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер один із спадкоємців їхнього батька ОСОБА_4 , їхній брат ОСОБА_1 .. Частиною спадкового майна, яке було йому заповідане батьком, він за життя не розпорядився, заповіт не склав, тому спадщина, що залишилась після його смерті, була розподілена за законом в порядку черговості відповідно до ст. 1258 ЦК України. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_1 стали його син ОСОБА_6 і мати ОСОБА_5 ..

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їхня мати ОСОБА_5 , і після її смерті відкрилась спадщина на 1/8 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , які вона успадкувала після смерті свого сина ОСОБА_1 .. За життя їхня мати не розпорядилась спадковим майном, та заповіту не залишила, тому її частка спадку була розподілена між дітьми: дочкою ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1 ..

Оскільки на момент оформлення спадкового майна правовстановлюючого документа на жилий будинок не було, і їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та оформленні свідоцтв на спадкове майно, тому вони всі звернулись до суду за визнанням права власності на будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

18 лютого 2016 року судом було розгляну то справу і винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено.

При оформленні документів на спадщину в подальшому, оскільки одним із спадкоємців за законом після смерті його брата ОСОБА_1 був його син ОСОБА_7 , який є громадянином Російської Федерації, який виїхав за межі України, і більше не приїздив, і також у спадковому будинку не проживав, ніяких витрат по догляду за нерухомим майном та його ремонту не ніс, тому він звернувся до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_7 на 1/8 частину спадкового майна з виплатою компенсації вартості вищезазначеної частини майна, яку було внесено ним на депозитний рахунок Києво-Святошинського районного суду. 15 червня 2018 року Києво-Святошинським районним судом було розгляну то справу і винесено рішення про задоволення позову.

Оскільки земельна ділянка при урахуванні всіх ідеальних часток спадкоємців не є стовідсотковою спадковою масою, не вистачає для оформлення всього спадку 3/72 частки земельної ділянки, тому позивач просив визнати право власності на нерухоме майно, так як він проводив всі ремонтні роботи на прибудинковій території, в житловому будинку за власний рахунок.

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Слід зазначити, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Слід зазначити, що момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачала обов`язкової реєстрації таких прав.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 до позовної заяви надав суду належні і допустимі докази, які підтверджують заявлені позовні вимоги, а тому позов позивача підлягає задоволенню, і тому слід визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/72 частини земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:5020 загальною площею 0, 1423 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст. ст. 9, 13, 41, 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 11, 15, 16, 25, 316, 317, 321, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 14, 81, 259, 264, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/72 частини земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:5020 загальною площею 0, 1423 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , НОМЕР_5 . Адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.