КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3753/17
Провадження № 6/488/112/20
УХВАЛА

Іменем України

31.08.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Тузові Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

встановив:

19 липня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. звернувся до суду з поданням, в якому просив звернути стягнення на нерухоме майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року у відкритті провадження за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. залишено без задоволення, ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. задоволено частково.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року скасувано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

31.08.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 ІV (у редакції Закону № 2147 VIII від 03.10.2017 року) та передано судді Селіщевої Л.І.

Розглядаючи подання приватного виконавця від 18.09.2019 року, судом встановлено, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 59293437 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 14.03.2019 р. по справі № 488/3753/17, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 456 281 грн. Вказане виконавче провадження було відкрито 06.06.2019 року.

Приватний виконавець зазначає, що вжитими ним заходами у виконавчому провадженні було встановлено, що у боржника відсутні грошові кошти та майно (крім житлового будинку), на які можливо звернути стягнення. При цьому ним було вжито усіх передбачених законом заходів для виявлення такого майна, а також було направлено боржнику усю належну їй кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 . Приватним виконавцем було встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою належить боржнику ОСОБА_3 на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.01.1978 р. № 463, посвідченого 5-ю Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у Миколаївському КП МБТІ 17.12.1995 р. № 19977. Однак відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, інформація щодо власника вказаного будинку відсутня.

Приватний виконавець вказує, що боржник свідомо не реєструє право власності на даний житловий будинок з метою ухилення від виконання рішення суду. Ця обставина робить неможливим виконання рішення суду та звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації з прилюдних торгів.

Посилаючись на викладене, приватний виконавець Куліченко Д.О. просив звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_2 , право власності на яке не зареєстровано за боржником ОСОБА_1 в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 10-11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

У судове засідання приватний виконавець Куліченко Д.О. не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши подання та додані до нього письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 48 Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. перебуває виконавче провадження № 59293437 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 14.03.2019 р. по справі № 488/3753/17, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 456 281 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. від 06.06.2019 року було відкрито виконавче провадження.

В ході виконання рішення суду приватним виконавцем були зроблені численні запити щодо виявлення грошових коштів, транспортних засобів та нерухомого майна, належних боржникові.

Постановою від 06.06.2019 р. приватний виконавець наклав арешт на усе рухоме та нерухоме майно, кошти і цінні папери, майнові права, корпоративні права частки у статутному капіталі та майнові права боржника ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення та з урахуванням основної винагороди виконавця, на загальну суму 501 909,1 грн.

Постановою від 06.06.2019 р. приватний виконавець наклав арешт на грошові кошти боржника.

Із матеріалів справи також вбачається, що згідно інформації, наданої на запити приватного виконавця, з Управління ДАБК Миколаївської міськради, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, Регіонального сервісного центру в Миколаївській області МВС України, Пенсійного фонду України, Управління Держпраці у Миколаївській області, ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, ГУ ДФС у Миколаївській області, Департаменту льотної придатності, - за боржником ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на земельні ділянки, транспортні засоби, повітряні судна, сільськогосподарську техніку та сільськогосподарські тварини тощо.

Судовим розглядом встановлено, що боржник отримує пенсію у розмірі 1 625, 13 грн., і даних щодо отримання нею інших доходів матеріали справи не містять.

Із наявної у матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Із наявної у матеріалах справи відповіді з Миколаївського КП МБТІ від 07.06.2019 р. за № 1514 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі дублікату від 23.06.2015 р. № 2-113, посвідченого Моторним М.О., державним нотаріусом державного нотаріального архіву Миколаївської області, зареєстрованого в КП ММБТІ 23.10.2001 р. . № 19977, замість договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.01.1978 р., р. №463, посвідченого 5-ю Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в КП ММБТІ 17.12.1995 р. за р. № 19977.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, - будь-яка інформація щодо власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

Приватний виконавець у своєму поданні вказує, що боржник ОСОБА_1 свідомо не реєструє за собою право власності на вищевказаний житловий будинок, з метою ухилення від виконання виконавчого листа, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 59293437, оскільки відсутність запису про реєстрацію права власності унеможливлює звернення стягнення на цей будинок, його реалізації з прилюдних торгів та обмежує право стягувача на своєчасне виконання рішення суду у розумний строк.

Із матеріалів справи вбачається, що в інвентарній справі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , КП ММБТІ зареєстрований договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.01.1978 р., р. №463, посвідчений 5-ю Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в КП ММБТІ 17.12.1995 р. за р. № 19977.

Із копії технічного паспорту на даний будинок вбачається, що житловий будинок був збудований у 1986 році, а прилеглі до нього господарські будівлі та споруди збудовані у 1988 році.

Пунктами 14 та 16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 р. (який втратив чинність відповідно до Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 р.), та був чинним на час будівництва будинку та виникнення права власності на нього, - передбачено, що для новоствореного нерухомого майна правовстановлюючими документами є нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію, свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Цивільним Кодексом УРСР 1963 року та іншими нормативно-правовими актами, які діяли на час закінчення будівництва житлового будинку, не було передбачено державної реєстрації права власності.

Разом із цим, чинною на той час Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., була передбачена реєстрація житлових будинків бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Проте із матеріалів інвентарної справи на вказаний будинок, копії яких містяться у матеріалах даної справи, вбачається, що у них відсутнє свідоцтво про право власності на даний житловий будинок або затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття цього будинку в експлуатацію.

Крім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» (яка була чинною до 02.06.2011 р.), - було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 р., є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.

Законом України від 17.02.2011 р. «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачалось, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об`єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

На підставі викладеного суд робить висновок, що боржник ОСОБА_1 , яка збудувала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до 1992 року, своєчасно і належним чином не оформила право власності на нього. До того ж даний житловий будинок не був введений в установленому законом порядку в експлуатацію. За таких обставин суд вважає неможливим проведення державної реєстрації права власності на цей будинок, і ввважає передчасним вирішення питання про звернення стягнення на цей об`єкт до введення його в експлуатацію у визначеному законом порядку.

З урахуванням викладеного суд вважає необхідним відмовити приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. у задоволенні його подання.

Керуючись ст.ст. 259, 260-261, 440 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва.

Суддя Л.І. Селіщева