Справа № 216/5218/19
провадження 2/216/1671/20
17 червня 2020 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.О.
секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , з залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
23 серпня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , з залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що отримала у спадок від чоловіка 2/5 частки двокімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласниками указаного житлового приміщення є ОСОБА_3 - донька позивача та ОСОБА_4 - син позивача. Відповідач є онуком позивача та станом на теперішній час виїхав на постійне місце проживання до РФ. У вказаному житловому приміщенні відповідач не проживає з 2014 року, що підтверджується відповідним актом. Відповідач, діючи за згодо матері склав нотаріально засвідчену заяву за місцем свого фактичного перебування, щодо зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Факт реєстрації відповідача перешкоджає у реалізації права вільного розпорядження та володіння майном, що гарантовано Конституцією України. Враховуючи викладене, позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
21 листопада 2019 року на підставі ухвали суду з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку.
31 березня 2020 року, ухвалою суду залучено в якості законного представника відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключивши її зі статусу третьої особи, закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явилася надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Представник третьої особи ТА Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, але в судове засідання не з`явися, про причини неявки не повідоми, заперечення та відзив до суду не надав, будь-яких заяв та клопотань не надходило.
У зв`язку з чим, зі згоди представника позивач, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідачів відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За приписами ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом , серія та номер: 2-106, виданого 26.04.2017 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, позивачу - ОСОБА_1 належить 2/5 частки квартири загальною площею 53,9 кв.м., житловою - 35,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 4-5)
Відповідно до довідки б/н від 25.01.2019, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.06.2017 по 03.04.2022 зареєстрований за місцем перебування, за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 6)
Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №60, виданої ОСОБА_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , її сім`я складається з 2 чоловік: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
Відповідно до акту, складеного зі слів сусідів, засвідченим Головою квартального комітету №50, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року. (а.с. 9).
Із заяви, посвідченої нотаріусом м. Москви Ратіані В.М. 24.05.2019, убачається, що ОСОБА_2 просить зняти його з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 10)
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Так, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначають «Правила реєстрації місця проживання громадян», затверджені постановою КМУ №207 від 02.03.2016.
Відповідно до п. 3 Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Таким чином, саме на вказані органи державної влади покладено обов`язок здійснювати облік та реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання громадян.
З довідки наданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради №6994 від 06.09.2019, убачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області від 21.11.2019, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються
Отже, під час розгляду справи обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними доказами, наявності будь-яких перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем своєю власністю судом не встановлено, через відсутність факту реєстрації відповідача ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні, внаслідок чого позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391, ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 89, 200, 258, 259, 263-265, 279-281, 352, 354, 355 ЦПК України суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , з залученням до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.Кузнецов