Справа № 415/3595/18
Провадження № 22-ц/810/41/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів - Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участі секретаря судового засідання - Сінько А.І.

представника позивача Батури І.В.

представника відповідача Рудої О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лисичанского міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року, ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Калмикової Ю.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайськвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю професійним захворюванням та його наслідками,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач -Державне підприємство «Первомайськвугілля»

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ДП «Первомайськвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої професійними захворюваннями та їх наслідками в сумі 100 000 грн.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач ОСОБА_1 зазначив, що понад 12 років він працював на підприємстві відповідача з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що призвело до втрати працездатності та спричинення моральної шкоди, яку за рахунок ДП «Первомайськвугілля» відшкодовано на підставі рішення суду від 11.07.2011.

Разом з цим, позивач посилаючись на погіршення стану його здоров`я, збільшення відсотку втрати професійної працездатності з 25% до 60% у зв`язку з професійним захворюванням, встановлення III групи інвалідності, внаслідок роботи у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, вважає має право на збільшення розміру відшкодування шкоди відповідно до ст. 1203 ЦК України, внаслідок збільшення втрати працездатності, порівняно з тією, яка була на момент відшкодування шкоди за рішенням суду.

Рішенням Лисичанского міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги до ДП «Первомайськвугілля».

За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема не вірно визначено правову природу спірних правовіносин, не врахувано, що предметом спору є саме збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі зниженням відсотку працездатності в порівнянні з тим, що існував на час ухвалення Лисичанським міським судом рішення від 11 липня 2017, тому скаржник вважає, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин вимоги ст.1203 ЦК України та безпідставно послався на висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 22.03.2017 у справі №392/584/16ц, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДП «Первомайськвугілля» просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на законність ухваленого судом першої інстанції рішення і відповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, також вказує про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки подвійне стягнення моральної шкоди не передбачено діючим законодавством України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника скаржника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23,1168 ЦК України, врахувуючи висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 22.03.2017 у справі №392/584/16ц виходив з того, що оскільки позивачу вже було відшкодовано моральну шкоду завдану здоров`ю професійним захворюванням та його наслідками у розмірі 30 000 грн на підставі рішення Лисичанського міського суду від 11.07.2017, яке виконано відповідачем ДП «Первомайськвугілля», тому відсутні підстави для задоволення позову, так як подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені письмовими доказами та визнаються сторонами.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Первомайськвугілля» та під час роботи отримав професійне захворювання.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 11 липня 2017 року з ДП «Первомайськвугілля» на користь ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду, завдану здоров`ю професійним захворюванням та його наслідками у розмірі 30000 гривень.

Обставини, встановлені вказаним рішенням суду в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

11.04.2018 висновком огляду Луганської обласної МСЕК (а.с.8) позивачу ОСОБА_1 встановлено 60 % втрати професійної працездатності та III групу інвалідності, з причин професійного захворювання безстроково.

За змістом статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 1, 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з аналізу вказаних норм, подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено.

Отже, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачу за вказаним рішенням суду від 11.07.2017, яке виконано відповідачем, відшкодовано моральну шкоду завдану здоров`ю професійним захворюванням.

Довід апеляційної скарги про безпідставне посилання суду на висновок Верховного Суду України викладений в постанові від 22.03.2017 у справі №392/584/16ц, є помилковим, оскільки висновок суду у даній справі, є аналогічним позиції суду касаційної інстанції висловленої у вказаній постанові.

Посилання у скарзі про те, що судом помилково не застосовано положення ст. 273 -1 КЗпП України, ст. 1203 ЦК України, є безпідставними, оскільки ці норми не регулюють спірних відносин.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанского міського суду Луганської області від 19 грудня 2019 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 28 лютого 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова