14.09.2020 227/3594/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Коверченковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 88203,29 грн. разом із заявою про забезпечення позову.

Позивач зазначає, що відповідач як спадкоємець має погасити борг за договором позики, укладненого між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_3 в розмірі 2667 євро, що на дату подання позову складає 88203,29 грн. Також позивач зазначає, що направляв на адресу відповідача вимогу про сплату боргу єдиноразовим платежем, яка не була виконана відповідачем. Згідно абз.2 ц.2 ст.1282 ЦК України, в разі відмови від єдиноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України необхідно накласти арешт на майно відповідача, яке відповідає сумі боргу, що є предметом спору, а саме земельну ділянку площею 5,3500 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, яка належить відповідачу на праві приватної власності. Згідно з проведеним звітом ринкова вартість спадкової земельної ділянки складає 130540,00 грн., в зв`язку з чим позивач просив накласти арешт на майно відповідача, яке відповідає сумі боргу, що є предметом спору, в розмірі 88203,29 грн., зокрема, на земельну ділянку площею 5,3500 га, кадастровий номер :01:000:0541, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, що належить відповідачу на праві приватної власності, ринковою вартістю 130540,00 грн., а також грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Таким чином, заява про забезпечення позову розгядалася судом без виклику сторін та проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, приходить до наступних висновків:

Згідно ЦПК України одним із різновидів забезпечення виконання судового рішення є забезпечення позову судом. Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Тобто, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. В заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що земельна ділянка, яка належить відповідачу ОСОБА_2 , успадкованої після смерті ОСОБА_3 на праві приватної власності, перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута Плюс» терміном на 49 років на підставі відповідного договору, засновником якого згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є ОСОБА_1 . Таким чином, майно, на яке позивач просить накласти арешт, на час звернення позивача до суду , перебуває в користуванні(оренді ) позивача.

Окрім того, заявником не наведено жодних підстав, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення. В заяві не наведено жодного обґрунтованого доводу про те, що відповідач має намір відчужити належне їй на праві власності майно.

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, суд вважає вимогу про забезпечення позову безпідставною та необґрунтованою, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258-261, 353-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя В.В. Корнєєва

14.09.2020 року