Єдиний унікальний номер 2-2180/11
Номер провадження 22-ц/804/1927/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Корчистої О.І., Агєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Сильченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2011 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Горощука О.В, в місті Слов`янську Донецької області, в справі номер 2-2180/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2011 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулось ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір номер 014/07-160/32, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 16000,00 доларів США під 13% річних, з терміном погашення рівними частинами до 26 грудня 2017 року та кредитний договір номер 014/07-160/33, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 55600,00 доларів США під 13% річних, з терміном погашення рівними частинами до 26 грудня 2017 року.

28 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаними договорами між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки номер 014/07-160/32/2.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань, покладених на неї кредитними договорами, станом на 14 липня 2017 року утворилась заборгованість у загальній сумі 94872,08 доларів США, що в перерахунок за курсом НБУ на 14.06.2011 року становить 793915,57 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №014/07-160/32 та №014/07-160/33 від 28.12.2007 року в розмірі 793915,57 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні за заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2011 року, а саме: замінено позивача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Із заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2011 року не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та 25.03.2020 року подала заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 7 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2011 року, просила скасувати заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в частині спору про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, ухвалити в цій частині рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції щодо неї ухвалено з порушенням процесуальних норм права або неправильним застосуванням матеріального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що договір поруки №014/07-160/32/2 від 28.12.2007 року є припиненим, оскільки позивач в шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобов`язання до ОСОБА_1 не пред`явив вимоги про погашення заборгованості, що передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання за кредитними договорами з грудня 2008 року, то саме з цього часу у позивача виникло право на дострокове повернення усієї суми позики.

Відзиви в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшли.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Сильченко О.В. в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до статей 128, 130 ЦПК України (а.с. 215).

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України. 14 серпня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало заяву про розгляд справи за відсутністю представника банку (а.с. 186).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України. АТ «Укрпошта» надало довідку про причини повернення судової повістки у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що відповідно до ст. 131 ЦПК України судова повістка вважається доставленою, оскільки відсутня заява про зміну місця проживання або місцезнаходження відповідачки ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся учасників справи.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення з неї суми боргу за кредитним договором як з поручителя, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Сильченка О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 28.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитні договори номер 014/07-160/32, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 16000,00 доларів США під 13% річних, терміном погашення рівними частинами до 26 грудня 2017 року, та кредитний договір номер 014/07-160/33, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 55600,00 доларів США під 13% річних, терміном погашення рівними частинами до 26 грудня 2017 року (а.с. 5-11, 13-19)

З метою забезпечення виконання зобов`язання 28.12.2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір поруки №014/07-160/32/2, відповідно до якого ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати по всім зобов`язанням ОСОБА_2 , які випливають з умов договорів №014/07-160/32 та №014/07-160/33 від 28 грудня 2017 року (а.с. 12).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/07-160/32 вбачається, що за період з 28.12.2007 року по 14.06.2011 року утворилась заборгованість в сумі 21812,80 доларів США , що в перерахунок за курсом НБУ на 14.06.2011 року становить 173924,36 грн (20-23).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/07-160/33 вбачається, що за період з 28.12.2007 року по 14.06.2011 року утворилась заборгованість в сумі 77756,47 доларів США , що в перерахунок за курсом НБУ на 14.06.2011 року становить 619991,21 грн (а.с. 24-27).

Задовольняючи позов в частині стягнення суми боргу за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 , суд виходив обґрунтованості заявлених до неї позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату

основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що пунктом 4.1. договору поруки від 28 грудня 2007 року передбачено, що також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (а.с. 12 зв. стор.).

Отже, оскільки строк дії поруки встановлений сторонами у договорі, тому передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний строк дії поруки не застосовується.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 30 липня 2020 року по справі №200/27042/15-ц.

Як зазначене в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі №638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) застосоване у частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено на адресу відповідачки ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку, яку вона отримала 5 грудня 2008 року, строк виконання зобов`язань за кредитними договорами, укладеними 28 грудня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , на підставі положень частини другої статті 1050 ЦК України був змінений кредитором з 26 грудня 2017 року на 5 січня 2009 року, з урахуванням п. 1.9.1. відповідно до якого, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної Вимоги (а.с 28).

Вимога, відповідно до п. 4.1 Договору поруки, до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки має бути пред`являти в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явив позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду першої інстанції 13 липня 2011 року (а.с. 3), тобто в межах строку встановленого п. 4.1 Договору поруки та частини четвертої ст. 559 ЦК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що порука ОСОБА_1 має тривати протягом шести місяців, починаючи з грудня 2008 року, є безпідставними, оскільки порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов`язання та днем настання строку виконання основного зобов`язання є 5 січня 2009 року, отже саме з цієї дати рахується перебіг строку звернення банку до суду із позовом до поручителя.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідачки ОСОБА_1 солідарно суми боргу за кредитним договором, забезпеченим порукою.

Доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, та не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2011 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року.

Суддя: