Справа № 136/1202/19
Провадження № 22-ц/801/246/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Матківської М.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д.Т. в місті Липовець Вінницької області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи,

у цивільній справі № 136/1202/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») 26.06.2019 звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", 29.02.2006 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 28.03.2019 має заборгованість 55 958, 88 грн., з яких: 4564, 71 грн. заборгованість за кредитом; 48253, 27 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована сума); 2640, 90 грн. штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд присудити із відповідача в примусовому порядку заборгованість, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач АТ КБ «ПриватБанк» через представника Крилову О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що висновок суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позову є неправомірним, оскільки банком надано всі належні та допустимі докази, які не були спростовані відповідачем. Відповідач висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчив про ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг. Судом першої інстанції факти змісту та волевиявлення відповідача за підписаною заявою проігноровано. Розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди. Дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Суд не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Від відповідача ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року встановлено в розмірі 2102 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується 55 958,88 грн, що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що зобов`язання за договором виникають з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника зазначених ним у заяві чи надання йому кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі.

Документи, які додано до матеріалів цивільної справи не містять доказів, які б підтверджували надання можливості позичальнику ОСОБА_1 мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, отож підстав вважати, що у нього виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват-Банку, відсутні.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Як встановлено із матеріалів справи, зокрема заяви позичальника ОСОБА_1 від 29.02.2006, у ній не визначена сума кредитного ліміту у розмірі 5 000,00 грн., базова процентна ставка 4 процента в місяць з розрахунку 360 днів у році строк дії кредитного ліміту та порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми витрат. Проте відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

АТ КБ «Приватбанк», заявляючи вимоги про погашення кредиту, просило окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи ( фіксована та процентна складова), що відповідає пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд відмічає, що позивач, надаючи пояснення з приводу Умов та правила банківських послуг не надав доказів, що саме надана редакція діяла на момент укладення договору, хоча суд на це звертав увагу сторони позивача.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 640,90 штраф (процентна складова) необхідно відмовити.

Однак фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, як не повернуті і проценти, визначені в заяві від 29.02.2006, що відповідає положенням ст. 1054 ЦК України, за змістом якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 564,71 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 48 253,27 грн.

Сума зазначеної заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотках за користування кредитом підтверджена розрахунком такої заборгованості (а. с. 5-6). Згідно зазначеного розрахунку відповідачу нарахована заборгованість по відсотках за користування кредитом з встановленої ставки 4 процента в місяць з розрахунку 360 днів у році ( 48 річних), що відповідає умовам заяви від 29.02.2006.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 7) ОСОБА_1 за кредитним договором б/г надано кредитну картку НОМЕР_1 з датою відкриття 28.02.2006 і з терміном дії 11/08.

Правильність наданих розрахунків заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотках відповідачем не спростована, як не спростовується факт надання 28.02.2006 йому позивачем кредитної картки НОМЕР_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотках за користування кредитом підлягають задоволенню, оскільки сума заборгованості підтверджена матеріалами цивільної справи і зазначене не суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки за своєю правовою природою висновки саме Великої Палати Верховного Суду спрямовані на забезпечення судової практики та надаються з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Щодо стягнення штрафу (фіксована частина), то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд правильно дійшов висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом та відсоткам за користування кредитом за договором про надання банківських послуг від 29.02.2006 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Оскільки апеляційна скарга та позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід пропорційно стягнути суму сплаченого судового збору у суді першої інстанції (1 921,00 грн.) та суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (2 881,50 грн.), а всього в сумі 4 533,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсоткам за користування кредитом скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ) заборгованість за кредитом в сумі 4 564,71 грн та заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 48 253,27 грн. за договором про надання банківських послуг від 29.02.2006.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 4 533,08 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська