Справа № 570/2442/17
Номер провадження 2/289/46/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить, з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.52), стягнути з відповідача 25436,91 грн. боргу за договором позики, з них: 13902,00 грн. сума боргу за договором позики, 6840,62 грн. проценти за користування позикою, 3697,93 грн. індексація боргу та 996,36 грн. 3 % річних від простроченої суми.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 09.09.2016 він продав ОСОБА_2 автомобіль марки Ford Sierra 1987 року випуску за 1000 доларів США, що еквівалентно сумі 26640,00 грн. по курсу Національного банку України станом на день продажі, а оскільки у відповідача вказаної суми сплатити за автомобіль не було, вони домовилися, що останній позичає в позивача та зобов`язується повернути до 10.03.2017 1000 доларів США, про що ОСОБА_2 написав заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом. В подальшому відповідач повернув 12744,00 грн., проте, залишок боргу в сумі 13902,00 грн. він так і не повернув, виплати припинилися, в добровільному порядку повернути позичену суму боргу відмовляється, що і стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 28.12.2019 суддею ОСОБА_3 прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання на 18.02.2020 (а.с.93).

Ухвалою суду від 18.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 28.02.2020 (а.с.111).

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином (а.с.112,116), направили суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.100,117-118).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.09.2016 ОСОБА_2 написав заяву, згідно якої він зобов`язується в термін до 10.03.2017 повернути ОСОБА_1 борг, за куплений у нього автомобіль марки Ford Sierra 1987 року випуску в сумі 1000,00 доларів США. Справжність підпису ОСОБА_2 засвідчено приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тишкун Ж.Я. (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 доказів виконання свого зобов`язання не надав, в своїй заяві заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на обставини, викладені у відзиві, із змісту якого вбачається, що позивачем не доведено факт належності позивачу автомобіля марки Ford Sierra 1987 року випуску, не доведено факту продажу вказаного автомобіля позивачу, а тому позивач не має права на будь-яку грошову вимогу (а.с.105-108,117-118).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Заявляючи вимогу до відповідача, ОСОБА_1 посилається на існування боргу за договором позики, в зв`язку з чим просить стягнути також проценти за користування позикою.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-487цс17).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Дослідивши заяву, суд встановив, що вона не містить жодних підтверджень укладення між сторонами саме договору позики, однак, вбачається, що між сторонами виникли боргові зобов`язання, а саме обов`язок ОСОБА_2 повернути у визначений строк до 10.03.2017 ОСОБА_1 борг за куплений автомобіль в сумі 1000,00 доларів США. Отже, позовна вимога про стягнення 6840,62 грн. процентів за користування позикою задоволенню не підлягає.

Згідно з частин першої і п`ятої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем чи його представником не доведено належними та допустимими доказами виконання зобов`язань за борговою розпискою.

Ненадання позивачем доказів укладення договору купівлі-продажу автомобіля марки Ford Sierra 1987 року випуску не впливає на висновки суду щодо виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, оскільки із змісту заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_2 в присутності приватного нотаріуса, чітко вбачається зобов`язання останнього повернути ОСОБА_1 борг, за куплений у нього автомобіль в сумі 1000,00 доларів США. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , тому позовна вимога про стягнення з відповідача 13902,00 грн. обґрунтована і підлягає задоволенню.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з позичальника боргу за розпискою, суд виходить з того, що відповідач доказів повернення боргу в строки, визначені договором, не надав.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, а, отже, у даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат.

Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 порушив грошове зобов`язання щодо повернення боргу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими. Беручи до уваги, що розмір 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 13902,00 грн. з 17.03.2017 по 08.08.2019 становить 999,80 грн. (13902,00 : 100 х 3 % : 365 х 875), однак, суд діє в межах заявлених позовних вимог, тому стягненню підлягає заявлена позивачем сума - 996,36 грн..

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1,27,54) пропорційно задоволених позовних вимог (14898,36 грн. / 25436,91 грн. х 768,40 грн. = 450,05 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-13, 19, 81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, суму боргу в розмірі 13902,00 грн., 3% річних в розмірі 996,36 грн. та суму сплаченого судового збору 450,05 грн., а всього 15348,41 грн. (п`ятнадцять тисяч триста сорок вісім грн. 41 коп.).

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко