ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №583/2799/17

Номер провадження 22-ц/816/367/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт»,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року в складі судді Ільченко В.М., ухваленого в м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

Позивач у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому після остаточного уточнення позовних вимог, просила суд визнати незаконними дії Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» по визначенню, зарахуванню і віднесенню із фіксуванням 02.03.2017 у технічній документації інвентаризаційної справи Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» на будинковолодіння по АДРЕСА_1 до об`єктів самочинного будівництва на території подвір`я по АДРЕСА_1 у складових 45/100 частини будинковолодіння, належних на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 прибудови (тамбуру) а4 (він же а4-ІІІ) площею 4,4 кв.м. зі заскленим навісом над сходами до приміщення прибудови (тамбуру) а4 (він же а4-ІІІ) та над територією перед сходами до прибудови (тамбуру) а4 (а4-ІІІ), визначеного Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» як самочинний об`єкт нерухомого майна тамбур а6, під єдиним суцільним дахом з прибудовою (тамбуром) а4 (він же а4-ІІІ) в наслідок відсутності самочинної забудови зазначених об`єктів нерухомого майна.

Свій позов мотивувала тим, що відповідно до договору купівлі продажу від 22.03.2000 року, ОСОБА_3 продала позивачці 45/100 частин будинковолодіння з житловим будинком. Зі змісту договору купівлі продажу від 22.03.2000 року вбачається, що продана їй частина будинковолодіння також включала об`єкт а4 у вигляді тамбуру. Зазначає, що ОСОБА_4 за час свого проживання в будинковолодінні отримала дозвільні та проектні документи на прибудову житлової кімнати площею 7,3 м2 та тамбуру площею 8 м2 вказує, що при укладанні договору купівлі продажу самочинного будівництва не значилося, так як не існувало. ОСОБА_4 разом із житловим будинком продавався тамбур із заскленим навісом над сходинками до тамбуру, який не має фундаменту, не з`єднаний із земельною ділянкою та не об`єднаний фундаментом жилого будинку. Зазначає, що в ході судового розгляду по іншій цивільній справі за ініціативою ОСОБА_5 на виконання судових ухвал Охтирським БТІ проведено поточну технічну інвентаризацію, якою підтверджено наявність самочинних об`єктів нерухомості, які відносяться до об`єктів власності відповідачів подружжя Ярмоличів у складових 55/100, а саме а та а3, а5. Зазначає, що з огляду на викладене відповідач не визнає збудований ще до 2000 року та проданий за договором купівлі продажу тамбур з заскленим навісом над сходами до тамбуру об`єктами права власності ОСОБА_1 вважаючи їх самочинно збудованими об`єктами, що свідчить про наявність спору з даного питання.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що її неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд, а також за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю, проте всі постанови про накладення адміністративних штрафів були скасовані в судовому порядку. Зазначає, що суд погодився з її доводами стосовно того, що зазначення у технічній документації інвентаризаційної справи на домоволодіння від 02.03.2017 р про самовільне будівництво прибудови тамбуру а4 із заскленим навісом над сходами до приміщення прибудови (тамбуру) та над територією перед сходами до прибудови а4 тамбур 6/а6 не відповідає положенням п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Однак саме по собі встановлення цієї обставини не є належним способом захисту, оскільки не тягне будь яких наслідків, а тому не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Зазначає, що спірні об`єкти нерухомості не є самочинним будівництвом. Вказує, що ОСОБА_4 за час свого проживання у будинковолодінні до продажу фактично збудувала прибудову до житлового будинку житловою кімнатою розміром 3,0 на 3,0 метрів забудованою площею 7,3 м2 та тамбур ІІ інакше а4 розмірами 2,0 на 4,0 метрів площею 4,4 м2 із заскленим навісом та сходами до тамбуру та територією перед тамбуром. Зазначає, що пізніше виявилося, що зазначена у договору купівлі продажу жила площа 48,2 м2 у складі 45/100 частин житлового будинку не співпадає з фактичним розміром жилої площі на місцевості у житловому будинку, фактична площа якого на день придбання у власність фактично склала та складає на даний час 62,1 м2. Вказує, що збудований тамбур а6 насправді є складовим навісом до тамбуру а4, об`єднаний одним суцільним дахом, і окремим об`єктом нерухомості ніколи не був і не є таким на даний час. При цьому відповідачем безпідставно зафіксований засклений навіс над сходинками тамбуру із суцільним дахом як окремий тамбур, так як за технічними характеристиками навіс не є тамбуром.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходило.

Від третьої особи до апеляційного суду надійшло пояснення в якому останній просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити;

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа до апеляційного суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду клопотання в якому просила суд слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначення у технічній документації інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 від 02.03.2017 про самовільне будівництво прибудови тамбуру а4 із заскленим навісом над сходами до приміщення прибудови (тамбуру) та над територією перед сходами до прибудови а4 тамбур а6 не відповідає положенням п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Однак саме по собі встановлення цієї обставини не сприяє ефективному відновленню порушеного права позивача, а тому суд дійшов висновку про те, що обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду виходячи з такого:

Як встановлено з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 22.03.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-288, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 придбала 45/100 частин житлового будинку з господарчими спорудами, розташованих на земельній ділянці Охтирської міської ради, по АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці знаходиться одноповерховий жилий будинок жилою площею 48,2 кв.м., зазначений під літерами А,а, а4 та побутові споруди: сарай- л, кухня Б, літня кухня Ж, сарай В., огорожа №1-2, колодязь №3-К.

В матеріалах будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виданої індивідуальному забудовнику ОСОБА_7 , в АДРЕСА_1 , зареєстрованому за № 805, мається витяг з рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради народних депутатів № 248 від 11.08.1988, яким ОСОБА_7 дозволено добудову жилої кімнати розміром 3,0м х 3,0м, тамбуру розміром 2,0м х 4,0м; дозвіл на право виконання будівельних робіт, згідно з яким ОСОБА_7 на підставі рішення міськвиконкому від 11.08.1988 року № 248 дозволено виконання будівельних робіт по добудові жилої кімнати розміром 3,0м х3,0м, тамбуру розміром 2,0м х 4,0м; обов`язки індивідуального забудовника; дозвіл на право виконання будівельних робіт, згідно якого ОСОБА_7 дозволено перебудову галереї розміром 3,2м х 4,6м.

З технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , складеного 17.03.2000 року, вбачається, що дане домоволодіння складається з: жилого будинку літ. «А-а-а1», сараю літ «В», літньої кухні літ «Ж», сараю-кухні літ. «Г», колодязів К, №3, огорожі №1, 2, прибудови «а2», тамбуру «а4».

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 13.05.2016 №59030112, ОСОБА_1 на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -016 від 24.03.2016 та рішення Охтирської міської ради №292-МР від 28.04.2016 на праві спільної часткової власності належить 45/100 частин від 0,1000 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина (55/100 від 0,1000 га) належить ОСОБА_2 .

Згідно довідки Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 02.03.2017 року №177, станом на 02.03.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 розташовані, серед іншого, прибудови літ. «а», «а3», тамбура «а5», «а4», «а6», що збудовані самочинно.

З відповіді Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» №142 від 13.03.2017 року на скаргу ОСОБА_1 вбачається, що згідно ухвали Апеляційного суду Сумської області від 07.02.2017 року працівниками підприємства було проведено технічну інвентаризацію домоволодіння та внесено фактичні зміни, станом на момент проведення інвентаризації до матеріалів інвентарної справи. В ухвалі суду відсутній пункт, щодо виготовлення технічного паспорту власникам, бо відсутня мирова угода між співвласниками. Таким чином, КП ОМР «БТІ та АПР» виготовить технічні паспорти власникам лише після закінчення всіх судових тяжб та винесення остаточного судового рішення.

Згідно висновку №1078 судової будівельно-технічної експертизи від 14.02.2018 року, засклений навіс, визначений та зафіксований Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» за наслідками проведення поточної інвентаризації 02.03.2017 року, як (тамбур літ. «а6»), над сходами до приміщення прибудови (тамбуру) а4, за адресою: АДРЕСА_1 є навісом над ґанком з легкими конструкціями, що обгороджують із двох сторін і не є самовільно побудованим об`єктом. Навіс (тамбур) літ «а6» не є об`єктом нерухомого майна.

Отже, позивачем в суді доведено належними і допустимими доказами про помилковість визначення бюром зазначених прибудов тамбурів самочинними.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав, до яких належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зважаючи на невичерпність способів захисту цивільних прав, суд зобов`язаний розглянути по суті будь яку позовну вимогу, незалежно від того, як позивач сформулював її прохальну частину.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, що викладена ним у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Європейський суд з прав людини в пункті 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) зазначив, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що під «ефективним» слід розуміти такий спосіб, що призводить до необхідних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту порушеного права повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Звертаючись до суду з позовом, позивач фактично просив суд визнати незаконними дії відповідача по визначенню, зарахуванню і віднесенню із фіксуванням 02.03.2017 у технічній документації інвентаризаційної справи позивача об`єктом самочинного будівництва прибудови (тамбуру а4) (він же а-4-ІІІ) площею 4,4 кв.м. зі заскленим навісом (тамбур а6) над сходами до приміщення цієї прибудови під єдиним суцільним дахом з прибудовою (тамбуром а4), що розташовані по АДРЕСА_1 , та внесення вказаної інформації до технічної документації інвентаризаційної справи КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» житлового будинку індивідуального житлового фонду, оскільки вважає, що визнаючи вказані об`єкти самочинним будівництвом, відповідач фактично порушив її права на вільне володіння належним їй нерухомим майном.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що визнання дій відповідача неправомірними буде достатньо для відновлення порушених прав позивача, з огляду на те, що це буде підставою для вчинення відповідачем відповідних дій по виключенню зазначеної інформації із технічної документації інвентаризаційної справи КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» житлового будинку індивідуального житлового фонду. Таким чином, колегія суддів вважає, що для повного захисту прав позивача буде достатнім лише визнання незаконними дій відповідача про визначення об`єктом самочинного будівництва прибудови (тамбуру а4) (він же а-4-ІІІ) площею 4,4 кв.м. зі заскленим навісом (тамбур а6) над сходами до приміщення цієї прибудови під єдиним суцільним дахом з прибудовою (тамбуром а4), що розташовані по АДРЕСА_1 , та внесення вказаної інформації до технічної документації інвентаризаційної справи КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» житлового будинку індивідуального житлового фонду, оскільки самі дії по визначенню зазначеного об`єкта самочинним будівництвом включають в себе, як зарахування так і віднесення та фіксуванням їх у технічній документації інвентаризаційної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявляючи вказані позовні вимоги у редакції викладеній позивачем, останній, фактично обрав спосіб захисту своїх прав передбачений п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, а саме, припинення дії, яка порушує право його право, що є передумовою для вчинення відповідачем дій щодо відновлення становища позивача, що існувало до порушення його прав п.4 ч.2 ст. 16 ЦУ України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що обраний позивачкою спосіб захисту її права не відповідає змісту самого порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 1, 4 ч. 1, ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині відшкодування понесених ним судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Разом з цим, за нормами ст. 133 ЦПК України поштові витрати не відносяться до судових витрат, а тому клопотання позивача про стягнення з відповідача оплати поштових витрат в сумі 172,50 грн. в рахунок відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на незначну складність вказаної справи, колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати позивачу понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1765 грн. 80 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 5650,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Визнати незаконними дії Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» про визначення об`єктом самочинного будівництва прибудови (тамбуру а4) (він же а-4-ІІІ) площею 4,4 кв.м. зі заскленим навісом (тамбур а6) над сходами до приміщення цієї прибудови під єдиним суцільним дахом з прибудовою (тамбуром а4), що розташовані по АДРЕСА_1 , та внесення вказаної інформації до технічної документації інвентаризаційної справи КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» житлового будинку індивідуального житлового фонду.

Стягнути з Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно планувальних робіт» на користь ОСОБА_1 на відшкодування фактично понесених судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій 5650,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко