Справа № 467/1174/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю:

секретаря Калайди К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

04.10.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк, кредитодавець або позивач), пред`явило до ОСОБА_1 вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

16.04.2007 року сторони у простій письмовій формі, уклали кредитний договір (далі - Договір) № б/н, який за своєю сутністю є договором приєднання, оформивши це заявою позичальника, за якою відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві.

За Договором, Банк надав позичальнику грошові кошти (далі кредит) у розмірі 21600,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а той, у свою чергу, зобов`язувався повернути кредит та сплачувати проценти на суму залишку заборгованості за кредитом, за ставками, які зазначені в Тарифах Банку і узгоджені з позичальником.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання, як наслідок, давало потерпілій стороні право вимагати від порушника неустойки (пені чи штрафу).

Крім наведеного, відповідно до Умов та Правил, кредитодавець в односторонньому порядку на власний розсуд міг змінити ліміт картки, збільшивши чи зменшивши його, в залежності від договірної поведінки позичальника, а також змінити відсоткову ставку кредитування, повідомивши про це позичальника.

Банк повністю виконав умови договору, надавши ОСОБА_1 кредит, в обумовленому сторонами розмірі.

В свою чергу, в порушення умов договору, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.09.2019 року має заборгованість у розмірі 19731,10 грн., з яких:

- 0,00 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 842,96 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

- 14793,60 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання;

- 2678,77 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на ссуму від 100,00 грн.,

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 915,77 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість.

16.10.2019 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання проте в судове засідання не з`явилась. На цій підставі, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України в судовому засіданні 24.02.2020 року суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

Вказана заява від 16.04.2007 року містить підпис позичальника, суму бажаного кредиту 2250,00 грн., вид банківської карти «Універсальна», яку бажає оформити на своє ім`я клієнт, в заяві зазначено відсоткову ставку 1,9+1% в місяць із розрахунку 360 днів в році, проте відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, розмір комісії банку.

Надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» частково містять названі відомості, проте не містять підпису позичальника, згідно якого можна було б зробити висновок про те, що саме з вказаних показників слід виходити вирішуючи питання про розмір неустойки.

При цьому суд зауважує, що відповідно до наданого позивачем витягу з Умов та правил, сторони домовилися (п. 2.1.1.7.6, на який посилається у позові представник банку), що у разі прострочки виконання грошового зобов`язання більш чим на 30 днів, клієнт сплачує Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. При цьому надана в якості доказу Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» відомостей щодо тарифу договору в частині штрафу взагалі не містить, відтак не зрозуміло, яку редакцію Умов та правил а також Тарифів використовує позивач, визначаючи суму штрафу у розмірі - 500 грн. (фіксована частина) + (процентна складова) - 5% від суми позову.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, у заяві позичальника від 16.04.2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею та штрафами за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.04.2007 року, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву клієнта, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

А тому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені та штрафів у розмірі - 500 грн. (фіксована частина) + (процентна складова) - 5% від суми позову.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Щодо вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту то вона підлягає частковому задоволенню, оскільки ОСОБА_1 згідно розрахунку та виписки по рахунку клієнта користувалася позиченими грошима, знімаючи готівку та повертаючи її, востаннє вона витрачала кредитні кошти у вересні 2016 року на загальну суму 546,10 грн. З урахуванням погашеної заборгованості за тілом кредиту яка за розрахунком банку склала 186,10 грн. станом на дату пред`явлення позову сума боргу за тілом кредиту становить 360,00 грн. яку належить стягнути з відповідача.

При цьому слід зазначити, що до складу суми тіла кредиту 842,96 грн. позивачем відповідно до виписки по рахунку клієнта щомісяця включались суми комісії за обслуговування (членські внески) починаючи з жовтня 2016 року і до березня 2018 року, які крім того, що не зазначені в заяві позичальника, та щодо них відсутні відомості про їх погодження сторонами, не можуть бути стягнуті з огляду на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 і з якою погоджується суд у даній справі. Відповідно до положеннь пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відтак нарахування та включення до суми заборгованості комісії за обслуговування (членських внесків) є безпідставним.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 360,00 грн. що становить заборгованість за тілом кредиту.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 34,58 грн. (вимоги Банку задоволені на 1,8%) сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 квітня 2007 року в розмірі 360 (триста шістдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 34 (тридцять чотири) грн. 58 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.О.Догарєва