Провадження № 2/686/864/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.

секретаря Петльованої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління комунального майна Хмельницької міської ради, з участю третіх осіб Хмельницького бюро технічної інвентаризації, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним акту органу державної влади та поновлення в правах,

встановив:

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом, який обґрунтовує тим, що 03 березня 1998 року відділом приватизації Хмельницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали у спільну власність квартиру АДРЕСА_1 . Приватизація відбулася, коли позивачу було два роки. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі. На думку позивача приватизація здійснена з порушенням чинного законодавства, та призвела до позбавлення ОСОБА_1 права на приватизацію житла. З огляду на що ОСОБА_1 просить визнати недійсним розпорядження Хмельницького міськвиконкому від 3 березня 1998 року №21203 в частині включення її до складу співвласників квартири АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло в частині надання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у приватну спільну власність квартири АДРЕСА_1 , поновити право на приватизацію нерухомого майна з державного житлового фонду та скасувати запис про приватизацію.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила, щодо задоволенні позову.

Представник відповідача Управління комунального майна Хмельницької міської ради надіслав до суду відзив на позов, в якому в його задоволенні просив відмовити у зв`язку із необґрунтованістю, в подальшому подав заяву, в якій справу просив розглянути за його відсутності.

Представник третьої особи Хмельницького БТІ, в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні позову поклався на думку суду.

Представник третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» надав суду пояснення, в яких зазначив що з приватизаційного депозитного рахунку ОСОБА_5 17 березня 1998 року було списано 4 грн 20 коп. - повна номінальна вартість житлового чека.

21 січня 2020 року ухвалою суду було замінено первісного відповідача Хмельницьку міську раду на Управління комунального майна Хмельницької міської ради.

12 лютого 2020 року ухвалою суду було залучено як третю особу АТ «Державний ощадний банк України».

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні розпорядженням відділу приватизації Хмельницької міської ради №21203 від 03 березня 1998 року у спільну часткову власність ОСОБА_2 та члену її сім`ї ОСОБА_5 було передано квартиру АДРЕСА_2 .

03 березня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на житло в рівних частках кожному, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

АТ «Державний ощадний банк України» було отримано додатковий список громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів та проживають у АДРЕСА_3 , складний ЖЕК №6, де наявна відмітка про списання 17.03.1998 року з приватизаційного депозитного рахунку ОСОБА_5 , вартості житлового чеку 4 грн 20 коп., тобто повну номінальну вартість.

9 червня 1992 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII), який визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2482-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (пункт 1 статті 2 Закону № 2482-XII у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацом 2 статті 3 Закону № 2482-XII приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю.

Пунктами 1, 2, 3 статті 8 Закону № 2482-XII визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року, яке було чинним на момент приватизації ОСОБА_4 житлового приміщення, затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, (далі - Положення), яке складене відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, яким визначено порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та перелік документів, що надаються при передачі державного житла у власність.

П. 18. Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

Зокрема, пунктами 20, 21 Положення передбачено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до пунктів 23,24 Положення, Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).

Відповідно до пунктів 3,4 постанови КМ України №305 від 26 квітня 1993 року «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків», якими покладено на Ощадний банк України необхідність забезпечення відкриття громадянам України іменних приватизаційних депозитних рахунків на повну вартість житлового чека - 12 тис.

крб. окремо від приватизаційного депозитного рахунку майнового сертифіката за умови надання громадянином України приватизаційних платіжних доручень, виданих органами приватизації, що свідчать про набуття громадянином статусу потенційного покупця об`єктів приватизації; списання частки або всієї вартості житлового чека за поданням

органу приватизації державного житлового фонду. Підставою для здійснення операцій з приватизаційними платіжними дорученнями є списки громадян, які мають право на

одержання приватизаційних паперів (відкриття приватизаційних депозитних рахунків), а також відповідна відмітка органу приватизації державного житлового фонду у паспорті про право на безоплатну приватизацію житла у відповідному для даного громадянина обсязі.

Згідно п.6 постанови КМ України №305 від 26 квітня 1993 року кошти з приватизаційних депозитних рахунків (житлових чеків), використані громадянами України для розрахунків за придбані об`єкти приватизації та зараховані до відповідних позабюджетних фондів приватизації, погашаються і вилучаються з

обігу.

Наказом правління Національного банку України від 15 березня 1993 року №30 затверджено «Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків і здійснення з них платежів», в якому визначено, що інтереси неповнолітніх, при здійсненні операцій за депозитними рахунками, представляють їхні батьки або законні представники згідно з діючим законодавством і порядком, встановленим для виконання вкладних операцій з проставленням їхніх підписів або згоди у платіжних дорученнях і банківських регістрах.

П.1 постанови КМ України №248 від 27 квітня 1994 року «Про індексацію номінальної вартості житлових чеків» був встановлений коефіцієнт індексації номінальної вартості житлових чеків і розміру їхньої загальної емісії 35 та номінальну вартість житлових чеків у сумі 420 тис. карбованців.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому засіданні порушень законодавства з боку відділу приватизації Хмельницької міської ради при видачі оспорюваного розпорядження, свідоцтва про право власності на житло не встановлено.

Доводи позивача, про те, що відповідач ОСОБА_2 діючи від її імені, оскільки на час приватизації ОСОБА_5 була неповнолітньою та даючи згоду на приватизацію житла, позбавила її права на отримання та приватизації житла у майбутньому не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Так згідно ст. 14 ЦК України (ред.1963 року) за неповнолітніх які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки.

Зважаючи, що від імені позивача приватизацію квартири здійснила її матір, з дотримання усіх вимог закону, житловий чек був погашений в повному обсязі на суму 4 грн 20 коп., суд підстав для задоволення позову не вбачає.

Судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.14 ЦК України, 1963 року, ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.1-4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п.3,4 постанови КМ України №305 від 26 квітня 1993 року «Про випуск в обіг приватизаційних житлових чеків», п.18-24«Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року, ст.ст. 76, 258, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління комунального майна Хмельницької міської ради, з участю третіх осіб Хмельницького бюро технічної інвентаризації, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним розпорядження Хмельницького міськвиконкому від 03 березня 1998 року №21203 в частині включення ОСОБА_4 до складу співвласників квартири АДРЕСА_1 , визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, поновлення права на приватизацію та скасування запису про приватизацію.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління комунального майна, місцезнаходження, вул. Кам`янецька, 2 м. Хмельницький, .

Третя особа: Хмельницьке бюро технічної інвентаризації, місцезнаходження вул.Проскурівська, 15 .

Третя особа: філія-Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», місцезнаходження вул.Кам`янецька, 46 м. Хмельницький, .

Повний текст рішення виготовлений 14 вересня 2020 року.

Суддя: