22-ц/804/2389/20
237/1851/14-ц

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/1851/14-ц

Номер провадження 22-ц/804/2389/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.

секретар Галстян Г.Г.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 січня 2018 року, у складі судді Ліпчанського С.М., повний текст рішення складено 05 лютого 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до ОСОБА_4

треті особи: Мар`їнська міська рада Мар`їнського району Донецької області, ОСОБА_5

про визнання недійсним зняття з реєстрації, визнання права на житлову площу, визнання недійсною реєстрації, визнання свідоцтва недійсним,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_4 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні жилою площею у квартирі АДРЕСА_1 , визнати за ним право на заняття жилої площі у вказаній квартирі.

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_4 , треті особи: Мар`їнська міська рада, Мар`їнський РВ ГУ ВС України в Донецькій області, з позовом, в якому просила визнати недійсним зняття її з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане на підставі розпорядження Мар`їнської міської ради № 65 від 10 червня 2005 року на ім`я відповідача.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 березня 2011 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання незаконним приватизації житлового приміщення та визнання незаконним позбавлення права на житлове приміщення, об`єднано в одне провадження.

У січні 2012 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із заявою про уточнення позовних вимог, в якому просили визнати недійсним зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 ; визнати недійсним реєстрацію ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на зайняття житлової площі в квартирі АДРЕСА_1 ; визнати свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане згідно розпорядження виконавчого комітету Мар`їнської міської ради від 10 червня 2005 року № 65 на ім`я ОСОБА_4 , недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 березня 1995 року на підставі рішення Мар`їнської міської ради від 28 лютого 1995 року № 9/3 відповідачу ОСОБА_4 на родину з п`яти осіб надано ордер № 8 на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , площею 40,27 кв.м. Спірну квартиру мали право зайняти: ОСОБА_4 - основний квартиронаймач, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

У 2005 році відповідач ОСОБА_4 незаконно зняв з реєстраційного обліку ОСОБА_3 . Крім того, відповідач перешкоджає проживати у спірній квартирі всім позивачам.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2012 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 , провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивачів від позову.

Заочним рішенням Мар`їнської районного суду Донецької області від 16 серпня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2012 року за нововиявленими обставинами. Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 вересня 2012 року, якою затверджено мирову угоду та закрито провадження скасовано, прийнято нове рішення, яким визнано недійсним зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , яка здійснена 18.05.2005 року. Визнано недійсним реєстрацію ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на займану житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане згідно розпорядження виконавчого комітету Мар`їнської міської ради Донецької області за № 65 від 10.06.2005 року на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 01 червня 2017 року скасовано заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Мар`їнська міська рада Донецької області, ОСОБА_5 про визнання незаконною приватизації житлового приміщення та визнання незаконним позбавлення права на житлову площу. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 січня 2018 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині визнання недійсним зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 у спірній квартирі, визнання недійсним його реєстрацію в будинку АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені. На момент зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 виповнилось 19 року, тобто він був повнолітнім. З обставин справи та пояснень сторін суд дійшов висновку, що зняття з реєстрації місця проживання відбулось на підставі його заяви. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, з яких вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання суперечило б законності та волі особи на день написання такої заяви.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право на займану житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 , суд, виходячи з того, що квартира в результаті попадання артснарядів частково вигоріла та зруйнована, проживання мешканців будинку на теперішній час не є можливим, необхідно проведення експертизи придатності його до подальшої експлуатації, поставив під сумнів, що спірна квартира є житловою.

Суд також дійшов висновку, що підстав для визнання свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі розпорядження виконавчого комітету Мар`їнської міської ради, відсутні.

Крім того, дійшовши висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судом застосовані строки позовної давності до правовідносин, які винили між сторонами.

Заяв про поновлення строку позовної давності у зв`язку з пропуском з поважних причин до суду позивачем не надано.

У судовому засіданні відповідач заявив усне клопотання про застосування строків позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 15 січня 2018 року скасовано. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи Мар`їнська міська рада, ОСОБА_5 про визнання недійсним зняття з реєстрації, визнання права на житлову площу, визнання недійсним реєстрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 липня 2020 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки у 2007 році позивач ОСОБА_1 припинила шлюбні відносини з відповідачем та у 2007 році вона вперше в інтересах дітей звернулася до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовом про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним зняття з реєстрації, визнання права на житлову площу (справи № 2-292/08 та № 2-890/09).

Вказує, що перебіг строку позовної давності для ОСОБА_2 почався відповідно до положень частини 4 статті 261 ЦК України, від дня досягнення неповнолітньою особою повноліття з 01 жовтня 2008 року.

Також суд прийшов до передчасного висновку, що квартира АДРЕСА_1 є не житловою, оскільки в акті обстеження житлового приміщення від 31 травня 2016 року зазначено, що квартира має значні пошкодження у зв`язку з чим проживання мешканців в теперішній час є неможливим. Щодо придатності в подальшому та експлуатації будинку необхідно провести експертизу.

Зазначає, що при ознайомленні з матеріалами справи після ухвалення рішення нею встановлено відсутність в матеріалах справи більш ніж 30 аркушів, наявні тільки обкладинки справ № 2-292/08 та № 2-890/09 за їх позовами до відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 , заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає, що скарга ґрунтується на припущеннях, хибних міркуваннях та особистих неприязних відносинах позивачки до нього. Апеляційна скарга не відповідає вимогам, встановленим в пункті 2 частини 2 статті 356 ЦПК України, оскільки відсутня інформація про третю особу та невірно зазначено адресу військово-цивільної адміністрації міста Мар`їнка та села Побєда Мар`їнського району Донецької області.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 січня 2018 року - без змін, посилаючись на його законність, обґрунтованість та вмотивованість.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_5 , заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на аналогічні аргументи, викладені у відзиві відповідача. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 січня 2018 року - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 07.03.1995 року на підставі рішення Мар`їнської міської ради № 9/3 від 28.02.1995 року ОСОБА_4 разом з сім`єю у складі 5 осіб видано ордер № 8 на право зайняття житловим приміщенням площею 40,27 кв.м, яке складається з 3 житлових кімнат в ізольованій квартирі за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно вказаного ордеру право займати житлове приміщення мали: ОСОБА_6 основний квартиронаймач, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 08.08.2007 року по справі № 2-692/07 (а.с.48-49) встановлено, що навесні 2005 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 (на той момент чоловіком) вирішили приватизувати квартиру для подальшого продажу, при цьому вирішили приватизувати на ОСОБА_4 . Займалась цим питанням ОСОБА_1 , вона знялась з реєстраційного обліку, зняла і своїх дітей, приватизували квартиру на відповідача і власником квартири був визначений тільки відповідач. Згодом відповідач знайшов іншу жінку, став виганяти останню з квартири разом з дітьми.

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.06.2005 року, виданого відділом приватизації Мар`їнської міської ради, квартира за адресою АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до акту про пожежу від 11.12.2015 року, комісія у складі заступника начальника з організації запобігання НС ДПРЗГУ ДСНС України в Донецькій області, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , склали акт про пожежу, що виникла 19.08.2014 року о 19 годині 30 хвилин за адресою АДРЕСА_3 . Пожежею знищено: кухня (холодильник, кухонний посуд), ванна кімната (водонагрівач, пральна машина, дверний блок), зала (меблева стінка, диван, 2 крісла, стіл, ковдра, віконний блок, дверний блок), спальня (2 ліжка, шафа, килим, віконний блок, дверний блок), особисті речі (верхній одяг, постільне приладдя). Гараж: інструменти, холодильник б/у, речі колишнього використання, зимова гума на легковий автомобіль.

Відповідно до довідки-підтвердження від 01.02.2016 року, надана гр. ОСОБА_4 , в тому що він та члени його сім`ї під час проведення АТО втратили можливість проживати за адресою АДРЕСА_3 . В період з 08.06.2015 року по дату надання довідки така можливість втрачена з причин дислокації військових частин ВСУ по вул. Зелений гай та заселення військових у приватні будинки.

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 31.05.2016 року житлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_3 , встановлено у зв`язку з значним пошкодженнями проживання мешканців будинку на теперішній час не є можливим. Необхідно проведення експертизи його придатності до подальшої експлуатації. У разі визнання будинку придатним до експлуатації, квартира за адресою АДРЕСА_3 потребує капітального ремонту.

Відповідно до паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_4 , знятий з реєстраційного обліку 18.05.2005 року.

Свідоцтво про право власності на житло, розташоване за адресою АДРЕСА_3 видано 10.06.2005 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони та треті особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним (т.3 а.с.12 -22).

Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі (т.3 а.с. 37).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду не оскаржили в апеляційному порядку.

Правомірність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є предметом даного апеляційного оскарження, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення суду, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Частиною четвертою статті 5 вказаного Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 15 вересня 1992 року № 56 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі - Положення), чинним на момент передачі відповідачу у власність квартири (далі Положення № 56), яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

За пунктом 5 Положення № 56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію (пункт 18 Положення № 56).

За змістом пунктів 23, 24, 26 Положення № 56 заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, який видає розпорядження. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок- паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

З листа архівного відділу Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області від 25 серпня 2020 року № 01-30/98 вбачається, що приватизація житлового квартирного фонду здійснювалась відділом приватизації комунального підприємства «Промінь», засновником якого є Мар`їнська міська рада (т. 3 а.с.30).

Відповідно до відповіді Мар`їнського комунального підприємства «Промінь» від 07 вересня 2020 року № 249 документи щодо видачі розпорядження Мар`їнської міської ради від 10 червня 2005 року, на підставі якого видане свідоцтво на право власності на житло ОСОБА_4 , не збереглися з причини неодноразового переїзду бухгалтерії за часи проведення на території м. Мар`їнки бойових дій (т.3 а.с.39).

З матеріалів справи вбачається, що за домовленістю між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем, право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 використав останній, з метою подальшого продажу вказаної квартири. Оформленням документів для приватизації займалась позивачка, яка разом з синами знялися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі (т.1 а.с. 4, 5).

Згідно з розпорядженням органу приватизації від 10 червня 2005 року № 65 видано свідоцтво про право власності на житло від 10 червня 2005 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 (т.1 а.с.121).

Зазначене розпорядження не скасовано і є дійсним.

За положеннями статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто.

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, доказів того, що відповідач ОСОБА_4 самостійно зняв позивачів з реєстраційного обліку в спірній квартирі, матеріали справи не містять. Більш того, вони спростовуються обґрунтуванням позовної заяви ОСОБА_1 .

Переглядаючи справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру недійним.

Відповідно до відомостей домової книги будинку АДРЕСА_4 та копії паспорту позивачки ОСОБА_1 , остання з 15 серпня 2005 року зареєстрована в квартирі 11 зазначеного будинку.

Отже, позивачка вселена та зареєстрована на житловій площі у вказаній квартирі, а отже має право користування нею. Права позивачки з цього приводу не порушені.

Обгрунтовуючи позов в частині визнання за позивачами права на займану ними житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 , позивачі посилались на те, що відповідач незаконно зняв з реєстраційного обліку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проживав у спірній квартирі до січня 2010 року та відповідач перешкоджає їм проживати та користуватись вказаною квартирою, змінив замки на вхідній двері у квартиру.

При цьому, з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення її в спірну квартиру, позивачкою не заявлялось.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за позивачами права на займану ними житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 , суд першої інстанції помилково послався на недоведеність обставин, що вказана квартира є житловою, оскільки внаслідок артобстрілу та пожежі була значно пошкоджена.

Внаслідок пошкодження, квартира не втратила статус житлової, а ті обставини, що в даний час в ній неможливо проживати та для встановлення придатності будинку для його подальшої експлуатації та проведення капітального ремонту необхідно проведення експертизи, не впливає на право позивачки на проживання в ній.

Однак зазначені судом вище наведені обставини не вплинули на правильність висновку суду щодо відмови у задоволенні позову про визнання за позивачкою ОСОБА_8 права на займану нею житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог як з підстав недоведеності порушення прав позивачів, так і з підстав пропуску позивачами строку позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами, про що було заявлено відповідачем ОСОБА_4 .

Як роз`яснено в абзаці 2 та 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За таких обставин, з мотивувальної частини рішення підлягає виключенню обґрунтування та висновок про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 січня 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення обгрунтування та висновок про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова