Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/753/20

Провадження № 2/338/339/20

09 вересня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Полек Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 квітня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 23. Малолітню дочку ОСОБА_3 позивач просить залишити на постійне проживання з ним за місцем реєстрації.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 25 квітня 2009 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 , яка на даний час проживає з ним.

Протягом останніх трьох років спільне життя з відповідачкою не складалось, зникло взаєморозуміння, почали виникати сварки. Він періодично виїжджає на роботу за межі України, у зв`язку з чим по кілька місяців не буває вдома. В липні цього року вони з ОСОБА_2 припинили сімейні відносини, оскільки йому стало відомо, що за його відсутності вона проживає з іншим чоловіком. Таким чином на даний час час кожен з них живе окремим життям та власними інтересами, подружні стосунки не підтримують, примирення між ними неможливе, шлюб носить формальний характер, подальше його збереження буде суперечити його інтересам та інтересам їхньої малолітньої дочки.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, просив позов задоволити, розірвати шлюб між ним та відповідачкою, дочку ОСОБА_3 залишити проживати з ним за місцем його реєстраці.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем, зауважила, що примирення між ними неможливе, однак щодо залишення малолітньої дочки ОСОБА_3 на проживання з ОСОБА_1 за місцем його реєстрації заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 25 квітня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №23, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 9).

Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються.

З вказаних положень закону вбачається, що однією з засад шлюбу є його добровільність. При чому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

З огляду на взаємини, які склались та існують між сторонами, враховуючи те, що фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально, ні позивач, ні відповідачка не бажають примирення та збереження шлюбу, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, суд приходить до переконання, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Щодо вирішення питання про залишення малолітньої ОСОБА_3 на постійне проживання з батьком (позивачем у справі) за місцем його реєстрації, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні такої вимоги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з ч.1 ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Таким чином за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. За наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (постанова Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).

В судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди про те, з ким із них буде проживати їхня малолітня донька ОСОБА_3 , відповідачка заперечувала щодо залишення дитини на проживання з батьком - ОСОБА_1 . Таким чином у задоволенні вимоги про залишення дитини на проживання з позивачем у справі слід відмовити та роз`яснити сторонам право звернення до органу опіки та піклування з заявою про визначення місця проживання дитини чи до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 квітня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №23.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст виготовлено 14 вересня 2020 року.

Суддя Л.Я. Рибка