Справа № 308/3102/20
08 вересня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою представника виконавчого комітету Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа1: ОСОБА_2 , третя особа 2: Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 08.09.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.09.2020 року.
Представник позивача виконавчого комітету Ужгородської міської ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 третя особа 1: ОСОБА_2 , третя особа 2: Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до довідки Департамент міського господарства Ужгородської міської ради від 11.03.2020 року № 32.01-10/348 квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста.
На підставі договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 26 грудня 1996 року, ОСОБА_3 та члени його сім`ї: дружина - ОСОБА_4 ; син - ОСОБА_1 (Відповідач); донька - ОСОБА_5 являються квартиронаймачами вказаної квартири. Згідно Ордеру № 262 від 19 березня 1981року у вказаній квартирі були зареєстровані всі члени вказаної сім`ї.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .
Згідно з Довідкою № 648 від 14 листопада 2019 року та Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 14 листопада 2019 року, ОСОБА_1 не проживає з січня 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом із тим, у позовній заяві вказано, що ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , оскільки, на даний час в ній залишається зареєстрованим ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що в даному випадку має місце порушення раціонального використання об`єкту комунальної власності, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
В позовній вказано,що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що відповідач ( ОСОБА_1 ) понад шість місяців не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 то він вважається таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Окрім того позивач вважає, що в даному випадку має місце порушення раціонального використання об`єкту комунальної власності, а саме квартири АДРЕСА_1 .
У зв`язку із наведеним позивач просить суд: визнати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом із тим, від представника виконавчого комітету Ужгородської міської ради, С. Зеленяк надійшло клопотання про розгляд справ за її відсутності, за наявними у справі матеріалами, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач, в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подавав.
Третя особа ОСОБА_2 , в судове засідання не звилася, згідно заяви, що подана нею через канцелярію суду просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Представник третьої особи, відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради,в судове засіданні не з`явився, згідно заяви начальника вказаного відділу, просить справу розглянути без представників третьої особи, заперечень щодо позову немає.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що Рішенням XI сесії Закарпатської обласної Ради народних депутатів XXI скликання від 23.12.92 р. «Про комунальну власність області та програму її приватизації» затверджено перелік об`єктів комунальної власності області і передала їх в управління обласної державної адміністрації, а також затверджено перелік об`єктів комунальної власності районів , міст Ужгорода та ОСОБА_6 .
Відповідно до Додатку 3 вищевказаного рішення майно житлово- ремонтних-експлуатаційних підприємств № 1-7 (що включало також багатоквартирні будинки, які вони обслуговували) було передано до комунальної власності міста.
Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно статті 1 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах належним їй майном як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до довідки Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради від 11.03.2020 року № 32.01-10/348 квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста.
Окрім того, згідно листа КП Арітектурно-Планувальне Бюро Ужгородської міської ради від 12.12.2019 р. №672, що виданий на відповідне звернення гр. ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності Ужгородської міської ради, на підставі розпорядження №597 від 01.12.1993 р.
Згідно 51 ЖК Української РСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.
На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Ст. 42 вказаного Кодексу передбачає, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення тощо. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.
Згідно п. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню;.
Згідно ст. 15 Житлового кодексу Української РСР виконавчі органи місцевих рад здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду.
Судом встановлено, що на підставі договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 26 грудня 1996 року, ОСОБА_3 та члени його сім`ї: дружина - ОСОБА_4 ; син - ОСОБА_1 (Відповідач); донька - ОСОБА_5 являються квартиронаймачами вказаної квартири.
Згідно Ордеру № 262 від 19 березня 1981року, талону до даного ордера, у вказаній квартирі були зареєстровані всі члени вказаної сім`ї,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .
Згідно з Довідкою № 648 від 14 листопада 2019 року, видана гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 14 листопада 2019 року, ОСОБА_1 не проживає з січня 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім того, до матеріалів справи додано підтвердження того, що платником житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , є саме ОСОБА_2 .
Згідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , оскільки, на даний час в ній залишається зареєстрованим ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 47 Конституції України.кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається з правової позиції ВСУ у справі № 6-1166цс15, за змістом статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно статті 71 ЖК Української РСР яка регулює питання збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
При розгляді справи суду не надано підтверджуючих даних та підстав, які б свідчили про умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк, за відповідачем.
Отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 понад шість місяців не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 то він вважається таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 01.03.2016року у справі № 825/1335/13-а зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким органом, до повноважень якого входить зняття осіб з реєстрації, в даному випадку є Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час, понад шість місяців не проживає по місцю реєстрації, за адресою: кв. АДРЕСА_1 , відомостей про те, що відповідачу чиняться перешкоди через які він позбавлений можливості користуватися житловим приміщенням суду не надано, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню вказаного житлового приміщення.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні та достатні докази на підтвердження своїх тверджень щодо визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, то з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору в розмірі 2102,00 грн. сплачену позивачем за подання до суду даної позовної заяви згідно платіжного доручення №203 від 05.03.2020 р.
Керуючись ст. 71, 72, 130 ЖК УРСР, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву представника позивача виконавчого комітету Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа1: ОСОБА_2 , третя особа 2: Відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду із даним позовом судовий збір у сумі 2102,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.