Номер провадження 22-ц/804/2898/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Мальцевої Є.Є., Попової С.А.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2020 року у складі суду Томіліна О.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу Донецької області Чернишова Вікторія Валеріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 грудня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу Донецької області Чернишова В.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява (у новій редакції), мотивована тим, що її батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 після її народження розірвали шлюб. Після розлучення батько ніколи не спілкувався з дочкою, не приймав участі у її вихованні, не сплачував аліментів та не надавав фінансової допомоги. У подальшому позивач іноді зустрічала свого батька, але він не хотів спілкуватися. У батька від іншої жінки є син ОСОБА_2 . Позивачка зазначає, що була впевнена, що родичі повідомлять її про хвороби або смерть батька, однак, дізналася вона про те, що він помер, випадково навесні 2019 року. 12 квітня 2019 року позивачка звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для підтвердження інформації про смерть батька та отримала копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Центрі надання адміністративних послуг позивач отримала інформацію про те, що власником квартири, яка належала батькові став її брат ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишовою В.В. Після чого позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено в прийнятті заяви у зв`язку із пропуском шестимісячного строку із дня відкриття спадщини. Оскільки батько заповіту не залишив, вважає, що має рівні права на спадщину зі своїм братом ОСОБА_2 , який не повідомив їй про смерть батька та вказав нотаріусу, що він єдиний спадкоємець. Добровільно вирішити питання про поділ спадщини з відповідачем не вдалося можливим, оскільки він не відповідає на її дзвінки та повідомлення. Просить визнати, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин та визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що їй не було відомо про смерть її батька з квітня 2017 року по квітень 2019 року, а також доказів того, що пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення відповідних дій, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позову, зокрема, про те, що відповідач ОСОБА_2 не повідомив нотаріусу про наявність в померлого дочки ОСОБА_1 не спростовують висновків суду, оскільки це не є причиною пов`язаною з об`єктивними непереборними труднощами для ОСОБА_1 на вчинення дій, подання до нотаріальної контори заяви, для прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції посилався на інформаційні листи ВССУ, рішення ВС України та на той факт, що нею начебто не надано доказів того, що їй не було відомо про смерть батька з квітня 2017 року по квітень 2019 рік, а також доказів того, що пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини пов`язаний з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для неї на вчинення відповідних дій. Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі та є помилковими. Про смерть батька їй стало відомо випадково лише в квітні 2019 року від сторонніх осіб. Даний факт в судовому засіданні у суді першої інстанції підтвердила свідок ОСОБА_5 . Також Верховний суд висловився відносно поважності причин пропуску. У постановах від 13.03.2020 року у справі №314/2550/17, від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, від 03.10.2019 року у справі №757/28103/16-ц, від 19.12.2018 року у справ №372/2383/16-ц Верховний суд зазначив, що однією з причин поважності пропуску строків визнається необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Вважає, що необізнаність спадкоємця щодо факту смерті спадкодавця і факту відкриття спадщини є саме тими об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, пов`язаних зі зверненням до нотаріуса з відповідною заявою.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус Чернишова В.В. в суд апеляційної інстанції не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 липня 1981 року, виданого Приморським відділом РАЦС м. Жданова , ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №597. (а.с.9)

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12 квітня 2019 року, виданим повторно Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполі Донецької області, актовий запис №781. (а.с.10)

Згідно з постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишової В.В. від 03.10.2019 № 768/02-31, на заяву ОСОБА_1 від 02.10.2019 року, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначено, що заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , подав спадкоємець першої черги, син померлого, ОСОБА_2 , який прийняв спадщину. ОСОБА_1 протягом 6-ти місяців з моменту смерті батька 09.04.2017 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, разом з батьком зареєстрована не була, тому згідно зі ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину./а.с.12/.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2019, квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить ОСОБА_2 /а.с.15/.

Згідно з відповіддю Центрального відділу ДВС міста Маріуполь на ім`я ОСОБА_1 від 21.11.2019, на виконанні у відділі виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не знаходиться та не надходив. (а.с.15)

Згідно з довідкою про причини смерті №1106 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті не встановлена через гнильні зміни.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Стаття 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.

Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України у справі № 6-1215цс16 від 14 вересня 2016 року, у справі №6-1486цс15 від 11 листопада 2015 року та у постанові Верховного Суду у справі № 459/295/16ц від 13.12.2018р., якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, оскільки одна ця обставина не має характеру об`єктивної та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій виходив з того, що наведені позивачкою в позовній заяві причини пропуску строку на прийняття спадщини є неповажними.

Такі висновки суду є правильними. Відсутність відомостей про смерть спадкодавця не може вважатися об`єктивною причиною, що перешкодила позивачці прийняти спадщину, яка знала про місце проживання батька, а з дотриманням загальноприйнятих норм поведінки мала можливість цікавитися життям та здоров`ям спадкодавця, а отже, знати про його смерть.

За таких обставин, позивач не надала переконливих доказів, що вона не могла знати про смерть батька, а тому посилання на відсутність такої інформації не є тією об`єктивною і непереборною обставиною, що перешкодила вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивачки, наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Доводи позивача, що Верховний суд висловився відносно поважності причин пропуску, а саме, що у постановах від 13.03.2020 року у справі №314/2550/17, від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, від 03.10.2019 року у справі №757/28103/16-ц, від 19.12.2018 року у справ №372/2383/16-ц де зазначено, що однією з причин поважності пропуску строків визнається необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо, -непереконливі.

В перелічених постановах розглядались випадки, коли був наявний заповіт або строк на прийняття спадщини був пропущений спадкоємцем з поважної причини, а саме знаходження спадкоємців на лікуванні, що вважаються поважними причинами пропуску строку.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального права і зводяться до незгоди з встановленими судом обставинами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

С.А. Попова