Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2020 Справа №607/20270/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Грицака Р.М.

за участю секретаря с/з Лобач І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що він та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.01.1988 року по 28.08.2019 року. В 2013 році вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира є їх спільною сумісною власністю, проте ОСОБА_3 , є титульним власником зазначеної квартири, оскільки вказана покупцем у договору купівлі-продажу. Після розірвання шлюбу вони не можуть досягнути згоди про порядок користування спільно надбаним майном, тому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 від імені якої діяла адвокат Баранець О.І. 06.11.2019р. подала суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за її особисті кошти та є її особистою власністю. В обґрунтування своїх тверджень вказує на те, що 16 лютого 2013 року вона продала ОСОБА_5 за кошти в сумі 50 000,00 доларів США. квартиру АДРЕСА_2 , яка була її особистою власністю, оскільки отримана у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та частка в якій була успадкована після смерті її батька ОСОБА_6 , згідно Свідоцтва про право на спадщину виданого 15.12.2003р. державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Шморгай Т.В. В цей же день нею було оплачено кошти в сумі 53 000,00 тис. дол. США в рахунок вартості квартири АДРЕСА_1 . Три тисячі доларів різниці у вартості квартири, були докладені з її особистих коштів. 18.02.2013 року її було включено до списків мешканців багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою АДРЕСА_3 . Зважаючи на вищенаведене, вважає що позов є безпідставним, оскільки вказана квартири не придбавалася за кошти сім`ї.

25.11.2019 року позивач ОСОБА_1 подав суду відповідь на відзив в якому вказує на те, що пояснення відповідача ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки кошти отримані від продажу квартири, відповідачка витратила на особисті потреби, а кошти на придбання спірної квартири набутої під час шлюбу були зароблені сім`єю і їх походження також відповідно до вимог ст. 70, 71 СК не підлягає сумніву.

26.11.2019 року відповідач ОСОБА_3 від імені якої діяла адвокат Баранець О.І. подала суду заперечення на відповідь на відзив в якому вказує на те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 16.02.2013 року. Від продажу квартири АДРЕСА_4 нею було отримано 50 тисяч доларів США, що підтверджується договором завдатку від лютого 2013 року, укладеного із ОСОБА_7 в якому вказано адресу квартири та ціну продажу квартири. Позивач був присутній при укладені вказаного договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Оскільки, у квартирі АДРЕСА_4 була частка її доньки ОСОБА_8 , а відтак договір завдатку був також нею підписаний. Усі 50 000,00 дол. США в той же день були внесені ПП ОСОБА_9 як оплату за спірну квартиру АДРЕСА_1 . А відтак, спірна квартира не підлягає поділу оскільки була придбана за кошти, які були отримані нею від продажу квартири належної їй та доньці на праві особистої власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пономаренко І.А. позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Баранець О.А. в судовому засіданні просять в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того представник відповідача зазначила, що факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 січня 1988 року який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2019 року.

11 квітня 2013 року реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області у державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №633970 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №177780592 від 16.08.2019 року.

16 лютого 2013 року ОСОБА_3 сплатила СПД ОСОБА_9 429300, 00 грн. в якості пайової участі у будівництві по АДРЕСА_3.

Актом приймання робіт від 16 лютого 2013 року виконавець СПД ОСОБА_9 здав, а замовник ОСОБА_3 прийняла 5-кімнатну квартиру по АДРЕСА_3 .

Згідно довідки виданої 18.02.2013 року СК «ГАРАНТ-ДІМ» та довідки СПД ОСОБА_9 від 10.04.2013 року, ОСОБА_3 повністю розрахувалася за квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з свідоцтва про право власності виданого 20.06.1999 року, власниками квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

15.12.2003 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Шморгай Т.В. видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

12 лютого 2013 року між ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_8 реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , надалі - Продавці, з одного боку та ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , з іншого боку, надалі - Покупець, уклали й договір про завдаток за умовами якого: Покупець передає Продавцям завдаток у сумі 1000,00 (одна тисяча) доларів США, що згідно курсу гривні до долара США встановленого Національним банком України становить 7993,00 гривень у рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 . Вартість зазначеної квартири становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що згідно курсу гривні до долара США встановленого Національним банком України становить 399 650 (триста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Згідно договору купівлі-продажу від 16 лютого 2013 року, посвідченого Боднарчук О.І. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №444, ОСОБА_7 купив у ОСОБА_3 , ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_4 . Продаж вчинений за 289700,00 гривень. Згідно розписки від 16 лютого 2013 року підписаної ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , останні отримали від ОСОБА_7 кошти в сумі 50000 доларів США в рахунок оплати вартості квартири АДРЕСА_4 .

16 лютого 2013 року ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_8 (позикодавець) укладено договір позики грошей за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальника, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, що еквівалентно згідно курсу гривні 23 долара США встановленого Національним банком України 131 837 (сто тридцять одній тисячі сімсот тридцяти семи) гривням 00 копійок. Позичальник зобов`язується повернути позику у тридцятиденний термін з дня пред`явлення Позикодавцем вимоги про повернення такої позики, але не пізніше 31 грудня 2020 року. Грошові кошти, що позичаються, Позичальник має намір витратити на придбання квартири/майнових прав на квартиру, проте Позикодавцем об`єкт витрачання грошей не розглядається як мова дійсності даного договору позики.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що під час шлюбу вони з дружиною проживали в квартирі АДРЕСА_4 , разом заробляли кошти за які купили два автомобілі Таврію та Варбург, відкладали кошти на придбання квартири. Коли дружина продала квартиру АДРЕСА_4 , він був присутній при отриманні нею грошей виручених від продажу, однак ОСОБА_3 вклала їх у свій магазин з продажу взуття. Також зазначив, що сума коштів, що були виручені відповідачем від продажу 16.02.2013 року особистого нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 становить 289700,00 грн., як вказано у договору купівлі-продажу, та він вніс не менше 1/3 частки вартості квартири АДРЕСА_1 під час її придбання.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона в один день продала квартиру, що належала їй та її дочці та за виручені кошти придбала квартиру АДРЕСА_1 . Кошти на ремонт квартири їй позичила сестра ОСОБА_10 . З чоловіком ОСОБА_1 у них були напружені стосунки та спільне господарство в 2013 році вони не вели.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є дочкою сторін у даній справі та вона 16.02.2013 року позичила своїй матері ОСОБА_3 кошти на придбання квартири АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_1 був присутній під час купівлі вказаної квартири однак фінансово не допомагав та знав, що квартира купляється матір`ю за кошти виручені від продажу квартири АДРЕСА_4 . Батько переїхав з ними у придбану квартиру, однак стосунки у сім`ї були напружені та чи були в батьків спільні кошти та чи вони їх разом використовували їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача ОСОБА_3 . Між нею та сестрою близькі стосунки, та вона на користь сестри відмовилася від спадкування батьківської частки квартири АДРЕСА_4 . Оскільки сестра з нею постійно радилася їй відомо, що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 придбала за кошти виручені від продажу квартири АДРЕСА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він 16.02.2013 року купив у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 за 50 000 доларів США. При передачі ним ОСОБА_3 коштів в вказаній сумі був також присутній її чоловік ОСОБА_1 Договір купівлі-продажу ОСОБА_3 хотіла укласти скоріше, оскільки говорила, що вона має занести кошти за купівлю іншої квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона з чоловіком ОСОБА_7 16.02.2013 року купили у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 за 50 000 доларів США. При передачі ОСОБА_3 коштів був також присутній її чоловік ОСОБА_1 та дочка. При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_3 сказала, що вона має у цей же день оплатити кошти за придбання нею іншої квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є дочкою сторін у даній справі та їй відомо, що 16.02.2013 року її мати ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_4 та в цей же день за виручені кошти купила квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки вона проживала разом з матір`ю та бажала покращити житлові умови, тому віддала ОСОБА_3 свою частину коштів, що були виручені від продажу квартири по АДРЕСА_7 , оформивши передачу коштів, як позику. Також зазначила що з 2013 року стосунки між її батьками були напружені, вони не вели спільного господарства та її забезпечувала мати. Ремонт у квартирі також робився за кошти матері.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 по справі №214/1520/15-ц.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Таким чином, аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивач повинен довести обставини придбання спірної квартири за спільні кошти з ОСОБА_3 , перебуваючи в шлюбі з останньою, а відповідач повинна довести придбання нею спірного нерухомого майна за особисті кошти.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира була придбана внаслідок сумісної праці членів сім`ї, чи за рахунок спільних коштів, чи коштів позивача.

Водночас, відповідач на підтвердження факту придбання нею 16.02.2013 року спірного нерухомого майна за особисті кошти в сумі 429300 грн. надала суду договір реалізації нею 16.02.2013 року особистого нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 , договір позики грошей від 16.02.2013 року та розписку від 16.02.2013 року, які доводять факт наявності у відповідача станом на 16.02.2013 року особистих коштів в розмірі 50000 доларів США.

Суд критично оцінює доводи позивача, що сума коштів, що були виручені відповідачем від продажу 16.02.2013 року особистого нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 становить 289700,00 грн., як вказано у договору купівлі-продажу, оскільки іншими письмовими доказами, зокрема договором про завдаток від 12.02.2013 року, розпискою від 16.02.2013 року про отримання коштів та поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 підтверджено реалізацію ОСОБА_3 квартири за 50000 доларів США.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наданими відповідачем належними та допустимими доказами спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, а позивачем не доведено, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. ст. 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 4, 12,13, 76-78, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 28.02.2020.

Головуючий суддяР. М. Грицак