Єдиний унікальний номер судової справи:477/602/19
Провадження №22-ц/812/1273/20, 22ц/812/1288/20
Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Миколаїв Справа № 477/602/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

- представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та апеляційної скаргою ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , подану її представником адвокатом Колесник Юлією В`ячеславівною на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Полішко В.В. у приміщенні цього суду того ж дня о 09 год. 30 хв., повний текст якого складений 05 червня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вітовської РДА Миколаївської області, про виділення в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вітовської РДА Миколаївської області, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування,

установив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 про виділення в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Позов обґрунтовували тим, що вони з відповідачами є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач їх пропозиції про добровільний поділ майна, що є у спільній частковій власності, ігнорує, а тому позивачі просили в судовому порядку відповідно до експертного висновку № 125 095 від 12 лютого 2019 року виділити в натурі їх частки, ОСОБА_5 її Ѕ частку майна перший поверх літ. «А-2»: передпокій 1-1 площею 21,10 кв.м., санвузол 1-3 площею 3,4 кв.м., кухню 1-4, площею 6,3 кв.м., житлову кімнату 1-5, площею 17,2 кв.м, коридор 1-1, площею 3,6 кв.м., а ОСОБА_1 його 4/10 частки другий поверх літ. «А-2»: житлову кімнату 1-6, площею 15,18 кв.м., житлову кімнату 1-8, площею 14,7 кв.м.

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування приміщеннями загального користування житлового будинку санвузлом 1-3 та кухнею 1-4 шляхом покладення обов`язку на відповідачів надати їй та малолітній ОСОБА_6 безперешкодний доступ до санвузлу та кухні та передати ключі від вхідних дверей першого поверху.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалася на створення відповідачами перешкод у користуванні цими приміщеннями загального користування.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2019 року поновлено строк для подачі зустрічного позову та зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 травня 2020 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позову.

Рішення суду мотивовано тим, що первісний позов не підлягає задоволенню, оскільки виділ в натурі часток не можливий без проведення перепланування, яке потребує узгодження з компетентними органами у встановленому Законом порядку та яке не проведене позивачами за первісним позовом.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що приміщення загального користування санвузол 1-3 та кухня 1-4 не функціонують на сьогодні за призначенням через відсутність в будинку водовідведення та каналізації, тому вважав вимоги відповідачів передчасними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 просили рішення суду про виділення в натурі частки майна, що у спільній частковій власності скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виділ частки позивача ОСОБА_5 з об`ємом права власності Ѕ частини будинку та виділення першого поверху не потребує отримання документів, що дають права на виконання будівельних робіт.

Виділ частки ОСОБА_1 не передбачає втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування та не потребує ніяких узгоджень з компетентними органами. Влаштування металевих сходів на площадці на другий поверх не передбачає додаткового навантаження на несучу стіну. До того ж, інженерні системи загального користування в будинку відсутні.

Внаслідок ліквідації ДАБІ та неможливості узгодити на сьогоднішній день рекомендовані судом погодження щодо здійснення перепланування другого поверху в повному обсязі, позивачі просили вирішити це питання відповідно до приписів діючого законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та неповнолітньої ОСОБА_6 , просила рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні приміщеннями загального користування у спосіб зазначений в зустрічному позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність в будинку газопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, жодним чином не змінює функціональне призначення приміщень будинку. Через перешкоди позивачів відповідачі вимушені готувати їжу та приймати її в коридорі другого поверху та користуватися туалетом на вулиці. Порядок користування будинком не визначався, а тому ОСОБА_3 з дітьми має право на користування приміщеннями всього будинку до моменту визначення іншого порядку. Крім того, в судовому рішенні відсутнє будь-яке обґрунтування позовної вимоги про передачу ключів від дверей першого поверху.

Відзиву на апеляційні скарги сторони, кожен окремо, не подали.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 , його представник та представник відповідача просили апеляційну скаргу іншої сторони залишити без задоволення, у зв`язку з необґрунтованістю доводів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , підлягає задоволенню із таких підстав.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2002 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 5/10 частин житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 та за її сином ОСОБА_8 на 1/10 частину цього будинку з відповідною часткою земельної ділянки для обслуговування житлового будинку (т 1 а.с. 12-13).

Право власності на відповідні частки житлового будинку зареєстровані за ними в ММБТІ за реєстровим номером №1922 в реєстровій книзі №8 (т. 1 зворотна сторона а.с. 13).

ОСОБА_1 належить 4/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування укладеного між ним та ОСОБА_7 , що посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. від 21 лютого 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №272 (спадкова справа т. 1 а.с. 167-183).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_9 та чоловік відповідачки ОСОБА_3 , батько відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 158). Відповідачі по справі є спадкоємцями майна ОСОБА_8 (том 1, а.с. 13).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на 1/40 та 2/40 частин, відповідно, житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною господарських будов та споруд в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 205-206).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 217520461 від 23 липня 2020 року право спільної часткової власності на 5/10 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 112,8 кв.м, житлова площа 67,9 кв.м), зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2002 року по справі №2-488-2002; на 4/10 частин цього будинку за ОСОБА_1 на підставі договору дарування №272 від 21 лютого 2003 року; на 1/40 та 2/40 за ОСОБА_3 і ОСОБА_6 відповідно на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 травня 2016 року по справі №477/573/16-ц.

Між співвласниками існує спір щодо порядку користування домоволодінням.

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою адвоката Бушинського Є.В. судовим експертом РТПП Миколаївської області Лесків С.А. було складено експертний висновок №125-096 від 12 лютого 2019 року та проведено дослідження спірного домоволодіння.

Згідно висновку №125-096 від 12 лютого 2019 року експертом був запропонований один варіант виділу належних позивачам часток житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (том, 1 а.с. 19-35).

У висновку експерта зазначено, що спірне домоволодіння двоповерховий житловий будинок літ. «А-2» 2000 року забудови, з прибудовою літ. «а» у складі приміщень, складається із: передпокій 1-1, площею 21,10 кв.м., коридору зі сходами 1-2, площею 6,8 кв.м., санвузлу 1-3, площею 3,4 кв.м., кухні, 1-4, площею 6,30 кв.м., житлової кімнати 1-5, площею 17,2 кв.м., житлової кімнати 1-6, площею 23,2 кв.м., сходів 1-6 а, площею 3,7 кв.м., житлової кімнати 1-7, площею 12,8 кв.м., житлової кімнати 1-8, площею 14,7 кв.м, коридору 1-1, площею 3,6 кв.м., а також господарських споруд:огорожі з воротами №2,3,4,5, замощення №1, водяної колонки №6.

Житловий будинок забезпечений наступним інженерним обладнанням: електрика, газопостачання, опалення місцеве від газового котла, встановлених в приміщенні кухні 1-4 площею 6,30 кв.м., водопостачання, каналізація зливна в яму, розташована на дворовій території.

Експертом запропоноване виділення ідеальних часток з урахуванням робочого проекту №2012.18-00 «Прибудова металевих сходів до житлового будинку, розроблений ТОВ «Ласкардо»-2019 (т. 1 а.с. 45-57).

Так, співвласнику ОСОБА_5 з часткою Ѕ частини пропонується виділити приміщення житлового будинку загальною площею 51, 6 кв.м., до якої входить: 1-й поверх: 1-1- передпокій площею 21,10 кв.м.; 1-3 - санвузол площею 3,4 кв.м.; 1-4- кухня площею 6,30 кв.м.; 1-5- житлова площею 17,2 кв.м.; 1-І - коридор пл. 3,6 кв.м. Надвірні узаконені господарські споруди: 1/2 частина №2,3,4,5, - огорожа з воротами; Ѕ частина №І - замощення; 1/2 частина №6 - водяна колонка. Частка буде становити 46/100, що на 4/100 менше від частки, що ідеально належить.

Співвласнику ОСОБА_1 з часткою 4/10 частини пропонується виділити приміщення житлового будинку загальною площею 29,88 кв.м., до якої входить: 2-й поверх: 1-6- житлова площею 15,18 кв.м.; 1-8- житлова кімната площею 14,7 кв.м. Надвірні узаконені господарські будови: 4/10 частини №2,3,4,5, - огорожа з воротами; 4/10 частини №І - замощення; 4/10 частини №6 - водяна колонка. Частка буде становити 27/100, що на 13/100 менше від частки, що ідеально належить.

Для цього варіанту сума грошової компенсації, що виплачується іншими співвласниками, які отримали реальну частку більше, що ідеально належить, на користь співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , складає 57 911 грн. (17/100 х 340 655 грн.), в тому числі: ОСОБА_1 44 285 грн. (13/100 х 340 655 грн.), ОСОБА_5 13 626 грн. (4/100 х 340655 грн.).

Виділ цих часток можливий лише при переплануванні будинку шляхом виконання ремонтно-будівельних робіт, згідно з Робочим проектом №2012.18-00 «Прибудова металевих сходів до будинку АДРЕСА_3 , розробленим ТОВ «ЛАСКАРДО» - 2019р.: влаштування металевих сходів з металевою площадкою на 2-й поверх до приміщення «1-6». Крім того, необхідно улаштування перегородки на другому поверсі між сходами 1-6а та житлової кімнати 1-6. Відповідно кімната 1-6 складатиме площу 11,18 кв.м.

Перепланування за запропонованим варіантом виділу 1/2 та 4/10 частин житлового будинку необхідне узгодження з компетентними органами у встановленому Законом порядку, а також Висновок про технічний стан основних конструктивних елементів спірного житлового будинку, виданою ліцензією спеціальною організацією, і можливості виробництва даних ремонтно-будівельних робіт (т. 1 а.с. 19-35).

З пояснень експерта ОСОБА_10 в суді першої інстанції слідує, що нею було запропоновано один можливий варіант виділення часток кожного співвласника, проте можливі інші варіанти, але лише у разі добудови додаткових приміщень на першому поверсі.

Таким чином співвласникам будинку з часткою 1/40 ОСОБА_3 та 2/40 частин ОСОБА_6 після виділу часток позивачів залишається сходи 1-6а, площею 3,7 кв.м., та житлова кімната 1-7, площею 12,8 кв.м. Влаштування кухні, санвузлу зазначеним співвласникам, а також співвласнику позивачу ОСОБА_1 цим висновком не передбачено.

Згідно довідок голови обслуговуючого кооперативу по водопостачанню «Посейдон» господарі спірного житлового будинку в кооператив не вступали та будинок до мережі водопостачання не підключений (т.2 а.с.11-12).

У висновку Орган опіки та піклування щодо розв`язання спору вважав доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_6 користуватися площею не менше пропорційно наявному праву власності в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.184-186).

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ст.183 ЦК України).

Пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснює, що квартира підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.п.2.2, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за №774/14041, поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Пункт 2.24 Державних будівельних норм України В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» передбачає, що площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 м2, в інших квартирах - не менше 17 м2. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 м2, на дві - 14 м2. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 м2, у дво- та більше кімнатних - 8 м2. Мінімальна площа робочої кімнати або кабінету - 10 м2.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. №572 визначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст.152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень визначені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207, та Державними будівельними нормами України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з Державними будівельними нормами України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників є реконструкцією житлового будинку.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що житловий будинок підлягає поділу (виділу частки) в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Такі ізольовані квартири повинні відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. У разі необхідності переобладнання та перепланування житлового будинку (для з`ясування питання втручання (або невтручання) в несучі конструкції та/або інженерні системи) до ухвалення рішення по справі сторонами повинні бути надані відповідні висновки: проект переобладнання або перепланування жилого будинку, погоджений в установленому порядку, технічний висновок про можливість реконструкції, відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши обставини справи, дав належну оцінку доказам у справі та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про виділ часток житлового будинку.

Наявні у справі докази свідчать про неможливість виділу позивачам частки житлового будинку в натурі на дві ізольовані жилі квартири без порушення чинних будівельних норм, оскільки у частині будинку, що за висновком експерта пропонується виділити позивачу ОСОБА_1 , а також залишається відповідачам, відсутня можливість улаштування кухні і санвузлу, а також щодо площі загальної кімнати однокімнатної квартири, що залишається відповідачам, як співвласникам будинку. Крім того, за наявності висновку експерта про необхідність перепланування житлового будинку сторонами не надано доказів, що ремонтно-будівельні роботи, запропоновані експертом для перепланування житлового будинку у дві ізольовані квартири не будуть втручанням в несучі конструкції або інженерні системи житлового будинку.

Посилання позивачів на те, що питання щодо перепланування житлового будинку не передбачають втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування і не потребують ніяких узгоджень з компетентними органами, на думку колегії суддів, є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком експерта. Надані суду апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_1 заява та повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про початок виконання будівельних робіт від 02 вересня 2020 року, що подані ним після ухвалення рішення судом першої інстанції, цього висновку суду не спростовують. При виділі в натурі частини житлового будинку суд визначає конкретні приміщення і їх площу, які будуть належати співвласникам. Визначити їх без висновків про можливість їх облаштування з дотриманням будівельних норм буде порушенням норм статті 11 ЦК України.

Дана стаття передбачає, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. А тому, щоб визнати за особою право на володіння певним приміщенням, суд повинен до ухвалення рішення з`ясувати всі питання, пов`язані з безпечним його використанням.

Згідно із частиною 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції з метою надання суду інших варіантів виділу позивачам частки у спільному майні, який відповідає вимогам закону, роз`яснив сторонам право заявити клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, від чого сторони відмовились.

З огляду на викладене та те, що сторонами позов про встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку не заявлено, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про виділ в натурі частки житлового будинку.

Що ж стосується вимог зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального користування, то вони є слушними.

Зі змісту судового рішення вбачається, що було відмовлено у задоволенні зустрічного позову відповідачів у зв`язку з тим, що приміщення загального користування санвузол 1-3 та кухня 1-4 не функціонують на сьогодні за призначенням через відсутність в будинку водовідведення та каналізації, тому суд вважав такі вимоги відповідачів передчасними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як встановлено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності.

Місце проживання позивача ОСОБА_5 та відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_6 зареєстроване в зазначеному житловому будинку, про що свідчить довідка виконавчого комітету Мішково-Погоріловськлї сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 21 листопада 2018 року №2378 (т.1 а.с.11).

З пояснень сторін встановлено, що між ними склалися неприязні стосунки.

Відповідач ОСОБА_3 , діючи в своїх інтересах та інтересах малолітньої позивачки ОСОБА_6 , посилаючись на порушення їхніх прав, вказувала на те, що через зачинення позивачами першого поверху, де розташовані кухня і санвузол, вони не мають можливості користуватися цими приміщеннями.

Заперечуючи проти зустрічного позову позивачі за первісним позовом зазначали, що кухня та санвузол, у зв`язку з відсутністю водопостачання, каналізації та руйнації газовідвідного димоходу, за призначенням декілька років не використовується. Ці приміщення використовується ними для зберігання речей.

Зазначені обставини вказують на доведеність належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в порядку передбаченому статтями 77-80 ЦПК України порушення права відповідачів, як співвласників будинку щодо користування приміщеннями кухні та санвузлу. При цьому саме по собі відсутність водопостачання, каналізації та руйнація газовідвідного димоходу у житловому будинку на час розгляду справи, на думку колегії суддів, не є достатньою, виправданою та обґрунтованою підставою для здійснення відповідачам позивачами перешкод у користуванні вищезазначеними приміщеннями, з огляду на їх цільове призначення.

Таким чином, встановивши, що відповідачі є власниками частини житлового будинку на підставі рішення суду, а позивачі чинять їм перешкоди у користуванні власністю, суд першої інстанції, з огляду на положенням статті 391 ЦК України, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом покладення зобов`язання на позивачів надати відповідачам безперешкодний доступ до санвузлу та ключі від вхідних дверей першого поверху.

З урахуванням наведених обставин справи, колегія суддів вважає, що запропонований відповідачами спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону, є виправданим та ефективним способом захисту їхніх порушених прав та інтересів.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з позивачів на користь відповідача ОСОБА_5 , яка є законним представником позивача ОСОБА_6 , підлягають стягненню судовий збір в обох судових інстанціях в розмірі 960 грн. 50 коп., з кожного у рівних частках ((768 грн. 40 коп. за подання зустрічного позову + 1 152 грн. 60 коп. за подання та розгляд апеляційної скарги): 2).

Оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено, то судовий збір, витрати за проведення експертного дослідження та на професійну правничу допомогу покладаються на позивачів.

Керуючись ст.ст.374 - 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , подану її представником адвокатом Колесник Юлією В`ячеславівною, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 травня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та малолітньої ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вітовської РДА Миколаївської області, ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користування приміщеннями загального користування скасувати на ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перешкоди у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 приміщеннями загального користування у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 безперешкодний доступ до санвузлу 1-3 та кухні 1-4 та передати їм ключі від вхідних дверей першого поверху.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір в обох судових інстанціях у розмірі по 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп., з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.