22-ц/804/2994/20
263/8850/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 263/8850/20

Номер провадження 22-ц/804/2994/20

16 вересня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Биліни Т.І., Мироненко І.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

заявник ОСОБА_1

Заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Федоренко Т.І. у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, визнати незаконними дії державного виконавця в частині повернення виконавчого листа, зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та накласти арешт на все майно боржника.

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто суму боргу у розмірі 550 доларів США або 4345 гривень за курсом Національного банку України 7,9022 гривень за 1 долар США. Виконавчі провадження з виконання зазначеного рішення суду неодноразово відкривались державними виконавцями, проте виконавчий лист йому повертався, з огляду на відсутність майна у боржника. Останнє виконавче провадження, постановою Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 липня 2020 року , було закінчено у зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі, а саме стягненням на його користь суми боргу у сумі 4345 гривень. Вважає, що дана постанова є незаконною, оскільки рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року не виконане у повному обсязі, так як борг ОСОБА_2 у сумі 550 доларів США, визначений судовим рішенням, повинен бути стягнутий на його користь за курсом долару США на час стягнення, тобто залишок неотриманого ним боргу, за курсом долару на 2019-2020 роки, складає 347,05 доларів США. Просив задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що виконавче провадження було закінчено виконавчою службою передчасно, оскільки рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року не виконане у повному обсязі, так як борг ОСОБА_2 у сумі 550 доларів США, визначений судовим рішенням, повинен бути стягнутий на його користь за курсом долару США на час стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Заявник у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Хаваліц С.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, згідно заяви, просив розглянути справу у його відсутність, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та представника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає таким вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4345 гривень (550 доларів США). Станом на 11 червня 2013 року залишок суми боргу складав 3974,51 гривень. За період з 24 червня 2019 року по 07 липня 2020 року на рахунок стягувача з доходу боржника за державною соціальною допомогою по інвалідності було перераховано залишок суми боргу в розмірі 3974,51 гривень, що утворився станом на 11 червня 2013 року (а.с.24)

09 липня 2020 року заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду (а.с 2).

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 липня 2020 року була прийнята відповідно до закону, в межах повноважень відповідної посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України (частина п`ята статті 124 Конституції України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Законом України «Про виконавче провадження» (далі: Закон) визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За вимогами частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з вимогами пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», передбачає можливість звернення до суду сторін виконавчого провадження із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

У відповідності до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута сума боргу у розмірі 4345 гривень (550 доларів США) (а.с.58-59).

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя від 13 березня 2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58593158 з примусового виконання вищезазначеного судового рішення. На час відкриття виконавчого провадження залишок суми боргу боржника ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1 складав 3974,51 гривень. За період з 24 червня 2019 року по 07 липня 2020 року на рахунок стягувача зазначена сума була перерахована.

Постановою заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 липня 2020 року виконавче провадження № 58593158 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року (виконавчий лист № 2-2251/10 від 14 липня 2010 року, виданий Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області), на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, закінчено (а.с 2).

Правовою підставою для закінчення виконавчого провадження № 58593158 стало перерахування 07 липня 2020 року боржником стягувачу останньої частини боргу, визначеного рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року, тобто виконання рішення суду у повному обсязі.

Встановивши, що рішення суду виконане в повному обсязі, а саме боржником на користь стягувача була перерахована сума боргу у розмірі 4345 гривень, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскаржена заявником постанова від 09 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 58593158, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, є правомірною.

Доводи скаржника про те, що рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 14 липня 2010 року не було виконане у повному обсязі, з огляду на те, що сума боргу була стягнута судом у доларах США є неспроможними, оскільки ухвалюючи рішення у справі про стягнення боргу за договором позики, суд визначив суму боргу у гривні, а не в іноземній валюті.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. Ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді

Повний текст постанови складений 17 вересня 2020 року.

Суддя