Справа № 357/9073/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2020 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В., оглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державне агенство автомобільних доріг України, про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою в порядку окремого провадження, в якій просив встановити факт недостовірності інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14:10 у заголовку статті «УКРАВтодорЗеленского: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка була опублікована у мережі Інтернет, на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» https://antikor.com.ua/, а саме: «УКРАВтодорЗеленского: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» https://antikor.com.ua/ опубліковано публікацію (статтю): УКРАВтодорЗеленского: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка доступна за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 . У заголовку вищезазначеної статті поширено недостовірну інформацію, яка являється негативною, неправдивою та такою, що не відповідає дійсності, у вигляді, доступному для ознайомлення необмеженому колу осіб, а саме, у формі фактичного твердження поширена наступна інформація: «УКРАВтодорЗеленского: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 и другие жулики грабящие «Украину». Твердження, яке міститься у заголовку статті «УКРАВтодорЗеленского: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 и другие жулики грабящие «Украину», грунтується на припущенні, без наведення будь-яких даних та доказів, які могли б підтвердити викладені факти. Зазначене твердження створює у читача чітке враження про те, що ОСОБА_1 є злочинцем, вчинившим кримінальне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ст.190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998р.), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації в порядку окремого провадження, представник заявника, адвокат Михайленко І.А., посилається на те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, а відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому, недостовірної вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких узагалі не було або які були, але відомості про них не відповідають дійсності. Крім того, законодавець уточнює, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила таку інформацію, не доведе протилежне.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Захищаючи свої права, особа, щодо якої поширено недостовірну інформацію, має довести факт того, що таке поширення інформації порочить його честь, гідність і ділову репутацію.

Якщо говорити про поширення негативної інформації в мережі інтернет, то відповідачем у такій справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту/порталу. При цьому саме позивач (людина, яка захищає своє чесне ім`я) зобов`язаний знайти і встановити дані цих осіб, оскільки ця інформація повинна бути відображена в позовній заяві (ст. 187 ЦПК України).

Якщо ж автор поширеної інформації невідомий, або його місце проживання/перебування встановити не вдається, якщо інформація носить анонімний характер і доступ на сайт є вільним, то належним відповідачем у такій справі буде сам власник веб-сайту, на якому розміщувався інформаційний матеріал, оскільки саме цей власник ресурсу створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації», доменне ім`я позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Дані про доменне ім`я, якщо до нього підключено діючий в мережі Інтернет веб-сайт, мають містити ІР адреси веб-хостингу дані про провайдера на серверах якого розміщено сторінки веб-сайту. Знаючи назву та адресу провайдера, можна звернутись до нього або з адвокатським запитом, або, якщо він ігнорує адвокатський запит, витребувати інформацію про його клієнта замовника послуги хостингу через суд.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати недостовірною інформацію, яка поширена в мережі інтернет на веб-сторінці Національного антикорупційного порталу «Антикор» https://antikor.com.ua/. Тобто, у даному випадку, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Представник заявника, адвокат Михайленко І.А. зазначає про те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, тобто автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту встановити неможливо.

Однак, як вбачається з матеріалів доданих до заяви (а.с.37-40), автором відповідного інформаційного матеріалу зазначено - ОСОБА_5 «Наші гроші».

Таким чином, заявник може встановити власника веб-сайту Національного антикорупційного порталу «Антикор» https://antikor.com.ua/ та автора статті, яка була розміщена на веб-сайті: Національного антикорупційного порталу «Антикор» https://antikor.com.ua/звернувшись до хостинг-провайдера цього веб-сайту, з відповідним запитом або забезпечити дані докази через суд, відповідно до ст.116 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, посилання представника заявника ОСОБА_6 на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та звернення до суду з заявою про встановлення факту недостовірності інформації, є передчасними та спростовуються документами, доданими до заяви.

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державне агенство автомобільних доріг України, про встановлення юридичного факту, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. 234, 315, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Державне агенство автомобільних доріг України (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9), про встановлення юридичного факту.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду шляхом подання позову в порядку цивільного судочинства на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала складена 17.09.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко