Справа № 365/720/19
Номер провадження: 2/365/53/20
04.03.2020 смт. Згурівка Київської області
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Денисенко Н.О.
секретар
судового засідання Матвієнко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком,

26 грудня 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, проте з 2002 року в ньому не проживає. Місце його проживання їй невідоме. Його особистих речей в квартирі немає, витрат по її утриманню він не несе, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом, та застосовувати щодо відповідача положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України.
В судове засідання сторони повторно не з`явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки суду не повідомив, копію позовної заяви з додатками отримав, своїх заперечень та відзиву на позов суду не надав.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-14- копії технічного паспорта на квартиру, свідоцтва про право власності на житло, договору дарування та витягу).
У спірній квартирі зареєстрований відповідач. Проте у ній не проживає. Це житло не є його постійним місцем проживання та він не відноситься до нього як такого, не веде із позивачем спільного господарства. Шлюб між сторонами розірвано у 2002 році (а.с.15, 19, 20, 38, 39, 40-41 - акт обстеження, довідки, відомості про розірвання шлюбу).
В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Натомість вбачається, що відповідач добровільно вибув із спірного житлового приміщення та не виявляє бажання продовжити користування ним. Своїх заперечень проти позову відповідач не надав.
При поданні позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.1 квитанція).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутній в спірному будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому він втратив право на користування спірним будинком, що належить позивачу на праві приватної власності.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати стягнути із відповідача.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 281, 282 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою номер шість у будинку номер одинадцять по АДРЕСА_2 району Київської області.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою ОСОБА_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_3 , адреса для листування АДРЕСА_4 .
Повне судове рішення складене 4 березня 2020 року.
Головуючий суддя Н.О. Денисенко