Справа № 589/2859/16-ц
Провадження № 2/589/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості відчуженого автомобіля, яка належала позивачу, та припинення права власності позивача на частку автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності на право на розпорядження автомобілем ВАЗ21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що була видана 25.12.2012р. ОСОБА_4 ОСОБА_6 , правочину відчуження вказаного автомобіля ОСОБА_5 , укладеного 11.03.2014р., а також витребування у останнього вказаного автомобіля.

В процесі розгляду справи даний позов неодноразово змінювався. Згідно з остаточною редакцієї позову, поданою 02.11.2017р., позивач просив стягнути з ОСОБА_4 14000,28 грн. компенсації за 1/2 частку автомобіля ВАЗ21103, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з припиненням права власності позивача на цю частку автомобіля.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 подружжям за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 . Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02.07.2013р. за позивачем визнано право власності 1/2 частку вказаного автомобіля, а інша 1/2 частка за колишньою дружиною ОСОБА_4 . Бажаючи зареєструвати своє право власності, позивач звернувся до Шосткинського центу ДАІ, де дізнався, що вказаний автомобіль був перереєстрований на іншу особу. Так, на підставі виданої ОСОБА_4 25.12.2012 р. довіреності, ОСОБА_6 , діючи від її імені, 11.03.2014р. уклав угоду щодо купівлі-продажу з ОСОБА_7 , за умовами якої останній придбав цей автомобіль за 28000 грн 28 к. Враховуючи, що 1/2 частка автомобіля належала позивачу, останній просить компенсувати йому половину вартості відчуженого майна, що становить 14000 грн 14 к.

10.02.2017р. відповідач ОСОБА_4 надала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що вона за згоди ОСОБА_1 вперше під час шлюбу та в подальшому після розірвання шлюбу уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на продаж автомобіля ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 . Згодом цей автомобіль був проданий ОСОБА_6 ОСОБА_5 . За доводами ОСОБА_4 , законом не передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення вказаного договору, навпаки, такий правочин вважається таким, що вчинений за взаємною згодою співвласників. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

16.07.2018р. до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 , у якій останній стверджував, що позивачем пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що строк позовної давності слід рахувати з 2009 року (з часу видачі генеральної довіреності на розпорядження автомобілем ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 та передачі авто у його володіння, користування та розпорядження), оскільки на той час позивач та ОСОБА_4 проживали разом, тобто позивач за таких обставин не міг не знати про відсутність цього автомобіля у володінні його сім`ї. При цьому, в своїх письмових поясненнях від 06.09.2019р. представник наголошував на тому, що саме на позивача покладається обов`язок з доведення факту, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Ухвалою суду від 12.12.2019р. провадження у даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтримав раніше подану заяву про застосування інституту позовної давності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце його проведення повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що у період з 12.10.2002р. по 09.02.2008р. сторони перебували у шлюбі.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області у справі №1819/133/12 від 02.07.2013р., яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_1 . Зі змісту рішення вбачається, що вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4 .

Слід зауважити, що з часу набрання вказаним судовим рішенням законної сили, тобто з 02.07.2013р. режим спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль вже не розповсюджувався, адже в порядку поділу майна було визначено частки сторін у цьому майні.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії довіреності /т.с. 1 а.с.33, т.с. 2 а.с. 38-40/ ще до постановлення 02.07.2013р. рішення Апеляційним судом Сумської області у справі №1819/133/12 ОСОБА_4 , як титульний власник автомобіля ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_1 ., видала на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_8 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила вказаних осіб, в тому числі, на його відчуження з правом отримання грошових коштів від продажу автомобіля.

11 березня 2014 року, діючи на підставі зазначеної вище довіреності, ОСОБА_6 продав спірний автомобіль ОСОБА_5 за 28000 грн 28 к., що підтверджується копієї відповідної довідки-рахунку /т.с. 1 а.с.10/, а з 20.03.2014р. автомобіль зареєстрований вже за новим власником - ОСОБА_5 /т.с. 1 а.с. 11/.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/7699/15 від 16.05.2016р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6 позивачу відмовлено у витребуванні автомобіля ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 із володіння ОСОБА_5 /т.с. 1 а.с. 8-9, 191-192/. При цьому, судом встановлено правомірність набуття останнім права власності на вказаний автомобіль на підставі вчиненого 11.03.2014р. ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 правочину за 28000 грн 28 к. Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Зважаючи на встановлені судом обставини, вирішуючи данний позов, слід звернутися, передусім, до норм цивільного законодавства, що регулюють режим спільної часткової власності на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з приписами ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В межах даної справи позивач просить стягнути на його користь грошову компенсацію вартості його частки відчуженого автомобіля.

Беручи до уваги, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 , а останній у 2014 році був проданий представником другого співвласника - ОСОБА_4 , - за 28000,28 грн. третім особам, а тому позивачу, як співвласнику, належить компенсувати вартість відчуженого майна пропорційно його частці у власності.

Під час розгляду справи відповідачем не оспорювався факт невиплати позивачу його частки від вартості вказаного автомобіля після продажу.

Таким чином суд дійшов висновку про правомірність вимог ОСОБА_1 щодо компенсації вартості відчуженого автомобіля пропорційно частці позивача у праві спільної часткової власності на нього, що становить 14000 грн 14 к. Проте підстав для припинення права власності позивача на 1/2 частку самого автомобіля суд не вбачає, оскільки данний транспортний засіб вибув з його власності ще 11.03.2014 році внаслідок відчуження ОСОБА_5 на підставі зазначеного вище правочину купівлі-продажу.

В свою чергу, вирішуючи питання про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача заборгованості через пропуск позивачем строку позовної давності, про що заявив представник відповідача, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За умовами ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначив представник відповідача в обґрунтування своєї заяви, позивач дізнався про порушення свого права ще у 2009 року (з часу видачі генеральної довіреності на ім`я ОСОБА_9 та передачі авто у його володіння, користування та розпорядження), оскільки на той час позивач та ОСОБА_4 проживали разом, за таких обставин ОСОБА_1 не міг не знати про відсутність спірного автомобіля у володінні його сім`ї. При цьому зазначив, що вказаний автомобіль вже тоді фактично був "проданий" по довіреності.

В свою чергу, заперечуючи проти цієї заяви, представник позивача зауважив про неправомірність ототожнення оформлення довіреності, за якою власник не втрачає право власності на майно, а лише уповноважує іншу особу користуватись та розпоряджатись таким майном, з правочином пов`язаним з відчуженням майна, наприклад таким, як договір купівлі-продажу. Відчуження спірного автомобіля відбулось у 2014 році, а відтак, звернувшись з даним позовом до суду у червні 2016 року позивач діяв в межах загального строку позовної давності.

Слід зазначити, що суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині. Рішення Апеляційного суду Сумської області, ухвалене 02.07.2013р. у справі №1819/133/12, саме по собі свідчить про перебування спірного автомобіля у власності сторін на час його постановлення. При цьому, автомобіль ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 був відчужений лише 11.03.2014р., тобто саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності за вимогами про відшкодування вартості частки позивача. Останній звернувся до суду з даним позовом 24.06.2016р., тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності, а тому підстав для відмови у стягненні компенсації через пропуск строку позовної давності у суду не має.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 253, 257, 258, 261, 358, 361 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 / компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ-21103, н.з. НОМЕР_1 в розмірі 14000 грн 14 к. /чотирнадцять тисяч грн 14 к./.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 / судовий збір в сумі 551 грн 20 коп. /п`ятсот п`ятдесят одна грн 20 к./.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.02.2020р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова