Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 409/1013/19
Провадження № 22-ц/810/1138/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Авалян Н.М., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач - Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК»

на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 листопада 2019 року, ухвалене судом у складі судді Максименко О.Ю.

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1677/31/к від 22 квітня 2013 року. Відповідно до п. 1.2,1.3, 1.5 Кредитного договору кредит було надано відповідачу на споживчі цілі в сумі 25000 грн. на строк з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2016 року.

Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат на поточний рахунок становить 27%. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору до закінчення строку дії кредитного договору становить 37 процентів річних.

Відповідач був зобов`язаний повернути кредит не пізніше 22 квітня 2016 року. Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що у разі наявності заборгованості позичальника на 00 -00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавця списати грошові кошти з рахунку з причин їх відсутності, кредитодавець має право в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів

Відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16 квітня 2019 року прострочена заборгованість по кредиту становить 12490,00 грн, прострочена заборгованість по нарахованим процентам становить - 21439,52 грн.

Проценти за користування простроченою сумую кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Договору та 5 процентів річних.

Позивач зазначив, що відповідач має сплатити йому інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту в розмірі 4565,52 грн, які нараховані з 01 червня 2016 року по 31 березня 2019 року, відповідно до розрахунку загальної суми заборгованості станом на 16 квітня 2019 року.

В заяві зазначено, що станом на 16 квітня 2019 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 38495,04 грн, з яких: 12490,00 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом, 21439,52 грн. - сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам, 4565,52 грн. - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту.

У зв`язку з викладеним просив суд стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 38495,04 грн та судовий збір у сумі 1921 грн.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1677/31/к від 22 квітня 2013 року станом на 16 квітня 2019 року у розмірі 25777,14 грн, яка складається з: 12490 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 8721,62 грн - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 4565,52 грн - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1286,34 грн, а всього 27063, 48 грн.

У задоволенні позовних вимог ПАТ АКБ « ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 1677/31/к від 22 квітня 2013 року за період з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 12717,90 грн відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих в період з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 12717,90 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи частково вимоги позивача суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до невірного висновку в частині відмови у задоволенні заявлених вимог про стягнення процентів з 23 квітня 2016 року по 16 квітня .2019 року в розмірі 12717, 90 грн.

Судом не було досліджено, що нарахування процентів по кредиту після сплину строку кредитування передбачено пунктом 4.3 кредитного договору в кореспонденції з пунктами 1.4 та 7.1 Згідно п.4.3 Кредитного договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Кредитного договору та 5 (п`ять) процентів річних. Пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено, що з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього Договору, до закінчення строку дії договору, процентна ставка становить 38 % річних. Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі.

Позивачем нараховано відповідачу також проценти за користування кредитними коштами й після спливу строку кредитування в розмірі, передбаченому умовами пункту 4.3 Кредитного договору (38% + 5% = 43%), що відповідає умовам укладеного Кредитного договору. Скаржник вважає, що судом було надано невірну оцінку правовій природі процентів, нарахованих позивачем за період з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року та зроблено невірний висновок, що заявлені до стягнення суми процентів не є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В судове засідання представник ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частини вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 1677/31/к від 22 квітня 2013 року за період з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 12717,90 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1677/31/к від 22 квітня 2013 року станом на 16 квітня 2019 року у розмірі 25777,14 грн, яка складається з: 12490 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 8721,62 грн - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 4565,52 грн - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення відсотків за кредитним договором № 167731/к від 22 квітня 2013 року за період з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 12717,90 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ АКБ « ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 167731/к від 22 квітня 2013 року за період з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року в розмірі 12717,90 грн суд виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частиною другою статті ст.1050 ЦПК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк дії кредитного договору №1677/31/к від 22 квітня 2013 року встановлено п.1.3 кредитного договору, згідно якого дата повернення кредиту встановлено 22 квітня 2016 року,позивач не мав права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитним за договором № 1677/31/к від 22 квітня 2013 року після 22 квітня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 листопада 2012 року між ПАТ АБ «Експрес-Банк» правонаступникам якого є ПАТ КБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1677/31/к, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 25000,00 грн строком на 36 місяців, з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38% річних).

Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем, заборгованість за кредитним договором №1677/31/к від 22 квітня 2013 року станом на 16 квітня 2019 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 38495,04 грн, яка складається з: 12490 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 21439,52 грн - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом; 4565,52 грн - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту.

Відповідно до статтей 526, 530, 610, ч.1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтями 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №1677/31/к від 22 квітня 2013 року кредит надавався на строк 36 місяців з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2016 року.

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні заявлених вимог банку про стягнення відсотків з 23 квітня 2016 року по 16 квітня 2019 року відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що проценти за користування простроченим кредитом встановлені п.4.3. кредитного договору є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова кредитного договору відповідає вимогам статті 625 ЦК України, виходячи з наступного.

Згідно п.4.3 Кредитного договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 Кредитного договору та 5 (п`ять) процентів річних.

Пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено, що з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього Договору, до закінчення строку дії договору, процентна ставка становить 38 % річних.

Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі.

Тобто пунктами 4.3, 1.4 та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору.

Згідно з ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пунктом п.7.1 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 22 квітня 2016 року.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 22 квітня 2016 року позивач не мав права на їх нарахування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Оскільки нарахування оспорюваної суми заборгованості по процентам відбулося після закінчення строку дії договору, то таке нарахування є безпідставним.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання на правові висновки Великої Палати Верховного Суду № 5017/1987/2012, оскільки наведені висновки стосуються застосування судами інших норм матеріального і процесуального права. Крім того, під час розгляду справи № 5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду погодилась з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання скаржника на постанову Великої палати Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц, оскільки колегія суддів проаналізувавши дану постанову, зазначає, що обставини цієї справи та справи, яка розглядається судовою колегією не є тотожними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам, викладеним у позові, та зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в оскаржуваній частипні по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області 19 листопада 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Н.М. Авалян

В.А. Коновалова