ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/261/20Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/733/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Боднар Р.В.

та сторін представника апелянта ОСОБА_1 ; представника ОСОБА_2 адвоката Мицика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №607/261/20 за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., повний текст рішення виготовлений 27 травня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до прокуратури Тернопільської області, Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що 22 травня 2013 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС у Тернопільській області йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України, по кримінальному провадженню № 0000023. 17 липня 2013 року затверджено обвинувальний акт, відповідно до якого він, перебуваючи на посаді директора ТзОВ «Мікоген-Україна», будучи службовою особою вказаного товариства, одночасно виконуючи функції головного бухгалтера, вчинив умисне ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах.

Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року ОСОБА_2 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінальних правопорушень. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 року залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 року вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року залишено без змін.

В результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури в період з 22.05.2013 року по 20.02.2017 року незаконно перебував під судом і слідством, що в загальному становить сорок чотири місяці та двадцять дев`ять днів.

Вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури завдано значної моральної шкоди, яка полягає у вигляді перенесених психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок стану невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості.

Крім того, був змушений переконувати правоохоронні та податкові органи, своїх працівників у законності власних дій, власників та інвесторів ТзОВ «Мікоген - Україна» у своїй невинуватості, що і призводило до особливих страждань. У зв`язку з втратою посади, вимушеним звільненням за згодою сторін (звільнений 05.03.2014р. відповідно до наказу № 47-14К) і втратою корпоративних прав останній був змушений переконувати членів своєї сім`ї, друзів та знайомих, що він не порушував закон і є фахівцем.

Виходячи з мінімального розміру заробітної плати на момент звернення з даною позовною заявою, розмір відшкодування не може бути меншим ніж 207 812 грн. = 4723 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) x 44 (кількість місяців перебування під слідством та судом). Крім того, вважає що, відшкодуванню також підлягає моральна шкода ще за 29 днів перебування під слідством понад 44 місяці (з 22.01.2017 року по 20.02.2017 року), що становить 4418 грн.

Зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення його як обвинуваченого.

В зв`язку з цим вважає, що стягненню на його користь в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає сума, що становить 636 690 грн. = 3 x (4723 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) x 44 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 4418 грн. (сума моральної шкоди за 29 днів, що розрахована за формулою 4723 : 31 х 29), що відповідає моральним стражданням, які були завдані йому протягом періоду перебування під слідством та судом.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 (жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Тернопільської області (місце знаходження: вул. Листопадова, 4 м. Тернопіль, Тернопільська область, ), Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (місце знаходження: вул. Білецька, 1 м. Тернопіль, Тернопільська область, ), Державної казначейської служби України (місце знаходження: вул. Бастіонна, 6 м. Київ, ) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 грошові кошти за завдано йому моральну шкоду у розмірі 212230 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області просить скасувати рішення Шумського районного суду від 27 травня 2020 року по справі № 607/261/20 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області зазначило, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що постановлення судом виправдального вироку надає право позивачу ставити питання про відшкодування йому шкоди відповідно до вимог Закону №266/94-ВР, проте, останній має довести не лише факт реабілітації, але й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру, а тому на підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану здоров`я, тощо.

Здійснення слідчих дій в ході розслідування кримінальної справи належить до повноважень органів досудового розслідування відповідно до вимог КПК України. Органами досудового розслідування не було вчинено жодних заходів, які б суттєво обмежували його права, зокрема, обшуки за місцем проживання не проводились, запобіжний захід не обирався.

Також, судом не враховано того, що звільнення 5 березня 2014 року із займаної посади за згодою сторін не свідчить про заподіяння йому моральної шкоди, адже 6 березня 2014 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду директора ТзОВ Органік Агро згідно із наказом №

Окрім цього, ОСОБА_2 на підтвердження завдання йому істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані невизначеності, необхідності виправдовуватися перед друзями, рідними, іншими засновниками бізнесу та оточуючими людьми, що викликало додаткові хвилювання, спричинило душевний біль та занепокоєння щодо погіршення його репутації, не надано суду жодних належних та допустимих доказів.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області у якому зазначив, що з моменту набрання законної сили ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року, якою вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016 року залишено без змін, у нього відповідно до положень ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, слід наголосити на тому, що в даному випадку наявні всі правові підстави для відшкодування моральної шкоди, яка, відповідно до судової практики, була беззаперечно завдана позивачу, оскільки сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності або знаходження під судом та слідством свідчить про наявність у такої особи фізичних та душевних страждань, і, як наслідок, спричиняє моральну шкоду.

Виходячи із сталої практики Європейського Суду з прав людини (п. 36 рішення від 10.02.1995 р. у справі «Ллене де Рібемон проти Франції»), посягання на презумпцію невинуватості може виходити не лише від судді чи суду, але і від інших органів державної влади.

Порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права - презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також іншими психологічними та економічними втратами. Кримінальне переслідування, яке відбувалося із обвинувальним ухилом не може не вносити коректив до звичного життєвого укладу особи, які не завжди носять позитивний характер.

Страждання ОСОБА_2 полягали в тому, що орган досудового розслідування обвинувачував останнього в діях, які рішеннями інших судів визнавались законними. Як вбачається з численних рішень адміністративних судів, зокрема, постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2013р. залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013р.; постанови Тернопільського окружною адміністративного суду від 28.04.2014р. залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015р., суди скасовували податкові повідомлення-рішення та інші незаконні рішення Шумського відділення Кременецької міжрайонної ДНІ і вказували на правомірність дій ОСОБА_2 .

Однак, позивач був змушений переконувати правоохоронні та податкові органи, своїх працівників у законності власних дій, власників та інвесторів ТзОВ «Мікоген-Україна» у своїй невинуватості, що і призводило до особливих страждань. У зв`язку з втратою посади, вимушеним звільненням за згодою сторін (звільнений 05.03.2014р. відповідно до наказу № 47-14К) і втратою корпоративних прав останній був змушений переконувати членів своєї сім`ї, друзів та знайомих, що він не порушував закон і є фахівцем.

Слід також зазначити, що у відзиві на позовну заяву від 12.05.2020 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області було зазначено, що «із ст. 13 Закону випливає, що гарантований законодавством розмір відшкодування моральної шкоди складає один розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом...... визначений представником позивача розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 636 690 гри. значно перевищує гарантований законодавством розмір».

Таким чином, Головне управління ДФС у Тернопільській області фактично констатує обґрунтованість вимог ОСОБА_2 з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури і визнає, що позивачу гарантований мінімум такої шкоди.

У судовому засіданні представник Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області Лось О.Р. свою апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

Представник ОСОБА_2 адвокат Мицик О.В. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Прокуратура Тернопільської області та Державна казначейська служба України у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. Клопотань від учасників процесу про відкладення розгляду справи не поступило.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 22 травня 2013 року старшим слідчим з ОВС СВ ДПС у Тернопільській області ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України, по кримінальному провадженню № 0000023.

Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, шахрайства з фінансовими ресурсами, службового підроблення, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000023 від 04.02.2013р. затвердженого начальником відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Тернопільської області Талаш П.П. від 17.07.2013р., ОСОБА_2 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України.

Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016р., ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 218 КК України, ч. 1 ст. 222 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України виправдано в зв`язку із відсутністю в його діях кримінального правопорушення відповідно до ч. 3 ст. 212 КК України, який ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017р., апеляційну скаргу прокурора прокуратури Тернопільської області Талаша П.П. залишено без задоволення, а вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 27.11.2018р., вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 23.09.2016р. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20.02.2017р. щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 02.09.2010р. прийнято на роботу на посаду директора ТзОВ «Мікоген-Україна» ( наказ № 63-10 від 02.09.2010р. ).

03.12.2012 року звільнено за згодою двох сторін згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України на підставі наказу № 48-1-2012К від 03.12.2012 року.

04.12.2012 року прийнято на роботу на посаду генерального директора ТзОВ «Мікоген-Україна» згідно наказу № 420-12К від 04.12.2012 року. 05.03.2014 року звільнено з роботи за угодою двох сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 47-14К від 05.03.2014 року.

06.03.2014 року прийнято на роботу на посаду директора ТзОВ «Органік Агро» згідно наказу № 1 від 06.03.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду у період із 22 травня 2013 року по 4 лютого 2017 року, ОСОБА_2 зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством протягом 44 місяців та 29 днів, а тому моральна шкода у розмірі 212230 грн підлягає стягненню із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено статтею 56 Конституції України.

Згідно частин першої, другої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян .

У випадках, зазначених у частині першій вищевказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, відшкодовуються (повертаються), зокрема: 5) моральна шкода.

Відповідно до ч .ч. 1, 5, 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що сам лише факт наявності виправдувального вироку не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування, а тому на дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція завдання моральної шкоди.

Згідно статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 та у постановах ВС від 20 березня 2019 року у справі за № 280/1107/16-ц, від 17.04.2019 р у справі за № 607/14606/17.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством 44 місяці та 29 календарних днів. Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування складає 212230 грн (4723 грн х 44 міс ) + (4723 грн : 31день) х 29 днів ).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи принцип змагальності, що полягає у доведеності кожною стороною обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд першої інстанції додержуючись вимог закону, правильно задовольнив позовні вимоги частково, визначивши суму, яка підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди.

У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.

Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

Відповідно до положень ст. 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів досудового слідства відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не заслуговує на увагу посилання апелянта, які заявлені в апеляційній інстанції про те, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції помилково включено до такого розміру суму коштів, розраховану за 29 днів перебування ОСОБА_2 під слідством та судом, оскільки як вбачається з судової практики, Верховний Суд неодноразово залишав без змін рішення судів нижчих інстанцій, які стягували моральну шкоду не тільки за повні місяці, але й дні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах ВС від 04.12.2019 року у справі за № 536/603/17; від 30.01.2020 року у справі № 742/2867/18, від 04.05.2020 року у справі № 580/1206/17.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року залишити без зміни.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак