Номер провадження: 22-ц/813/773/20
Номер справи місцевого суду: 505/1157/17
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.

За участю секретаря Ющак А.Ю.

Предстаника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.01.2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та акціонерного товариства «Ощадбанк», в особі - Балтського відділення №2822 АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В травні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеним позовом в якому просила:

-визнати причину пропуску строку позовної поважною та відновити строк на звернення з даним позовом;

-визнати недійсним договір іпотеки у зв`язку з введенням її відповідачами в оману та обман відносно обставин, які мають істотне значення.

Вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Котовського міськрайонного Одеської області від 18.11.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 02 від 05.06.2006 року, однак при укладанні іпотечного договору їй не було відомо про те, що доовір відновлювальної кредитної лінії було сфальсифіковано колишнім керуючим Балтського ділення №2822 ПАТ «Ощадбанк» Єдокімовим О.В., який не мав повноважень на укладення даного договору, оскільки на момент укладення строк дії його довіреності закінчився, і самого Балтського відділення не існувало та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 , який підписав від імені ОСОБА_6 кредитний договір. Про існування цих обставин вона дізналася лише тоді, коли до неї прийшов державний виконавець для виконання вказаного судового рішення.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2017 року справа передана до Балтського районного суду Одеської області для розгляду по суті (а.с.50).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 22.01.2018 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ПАТ «Ощадбанк», в особі - Балтського відділення №2822 ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, сповіщені належним чином.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач ОСОБА_3 за зазначеною адресою не проживає,що свідчить в силу ч.6 ст. 130 ЦПК України про належне його сповіщення.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.01.2018 року у незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вона вважає, що підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення дійшов до помилкового висновку про недоведеність факту введення її в оману та обставин. При укладанні іпотечного договору їй не було відомо, що договір відновлювальної кредитної лінії було сфальсифіковано колишнім керуючим Балтського відділення № 2822 ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_7 та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 , який підписав від імені ОСОБА_6 кредитний договір. Крім того зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що колишній керуючий відділення № 2822 ВАТ «Ощадбанк» Євдокімов О.В., не мав повноважень на укладання даних договорів, оскільки строк дії його довіреності сплив. Строк позовної давності для застосування вимоги під впливом обману передбачає спеціальну позовну давність 5 років, а тому суд безпідставно відмовив у вимогах з підстав пропуску строку позовної давності.

04.04.2018 року до апеляційного суду Одеської області надійшов відзив від представника АТ «Ощадбанк» в якому вони просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.01.2018 року залишити без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Балтське відділення № 2822 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 05.06.2008 року укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 02.

У якості забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, між Банком та ОСОБА_2 05.06.2008 року укладено договір про іпотеку, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі площею 137,3 кв. м, - літера «И», яка находиться в АДРЕСА_1 , розташована на земельній ділянці площею 180 кв. м, згідно з договором резервування (використання) місця розташування об`єкту № 261 від 12.11.2007 року

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2014 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АК «Ощадбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_8 договору відновлювальної кредитної лінії № 02, яке оскаржується в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.02.2020 року було проведено заміну найменування ПАТ «Державний ощадний банк України» на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №568 від 05.06.2019 року та нової редакції статуту АТ «Ощадбанк».

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовної заяви районний суд виходив з двох підстав:

-з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами введення їх в оману, а також сам факт обману при укладенні договору іпотеки;

-порушення строку позовної давності так як договір уклали 05.06.2008 року, а з позовною заявою вона звернулась 12.02.2017 року.

Повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може з наступних підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч 1, 3 ,5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 представляв інтереси ВАТ «Ощадбанк» на підставі довіреності від 28.02.2008 року, яка була дійсна до 18.02.2009 року, тобто на момент укладання кредитного договору 05.06.2008 року про іпотеку був представником банку.

Відповідно до ст.241 ЦПК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Посилання заявниці на те, що строк дії доручення, зазначеного у договорі іпотеці від 13.03.2007 року закінчився та ОСОБА_7 не мав повноважень на його укладання, оцінюються критично за наявністю у нього довіреності від 28.02.2008 року.

Посилання на те, що кредитний договір не підписаний ОСОБА_3 не приймається до уваги, оскільки належних та допустимих доказів позивачка не надала.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання договору іпотеки недійсним.

Що стосується судження районного суду в частині відмови в позові з підстав порушення строків звернення до суду судова колегія приходить до наступного.

При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушенного права, а тому відмовляючи в безпідставності заявлених вимог позивачкою районний суд помилково послався і на відмову в позові з причин пропуску строку.

З врахуванням зазначеного та у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України судова колегія виключає з мотивувальної частини посилання районного суду на відмову в позові у зв`язку з порушенням строку позовної давності, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.01.2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на застосування строку позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс Постанови складено 28.02.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М. Сегеда

Т.В. Цюра