РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

представника позивачки - адвоката Коханої О.О.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту пред`явлення позову і до повноліття сина та аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. , щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у шлюбі, зареєстрованому 22.07.2016 р. Радивилівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 61. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . З липня 2019 року вони разом не проживають, з квітня 2019 року відповідач повністю усунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню сім`ї. Вона не працює, перебуває в відпустці по догляду за сином. На сьогодні отримує в місяць 860 гривень на дитину, як допомогу при народженні дитини до трьох років. Відповідач не займається питанням матеріального утримання сім`ї та сина, грошових коштів не надає. Все матеріальне утримання здійснюється неї, допомагають її батьки. Відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, з хорошим матеріальним становищем та високими заробітками, інших малолітніх, (неповнолітніх) дітей на утриманні не має. Згідно довідки про доходи №1771 станом на 30.06.2019 року, ОСОБА_1 працює поліцейським, його доходи в місяць становлять близько 11 000 грн. З відповідачем з квітня 2019 року проживають окремо, домовленості, щодо надання ним добровільно постійної матеріальної допомоги на сина між ними не досягнуто. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Кохана О.О. підтримала позовну заяву ОСОБА_2 в межах її доводів. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі визначеному позивачкою позов визнав та не заперечив проти його задоволення у цій частині. Пояснив, що на даний час він не працює, доходів не отримує, перебуває в центрі зайнятості на обліку як безробітний, виплат по безробіттю не отримує, а тому сплачувати аліменти на утримання дружини немає фінансової можливості. Проживає в с.Крупець, допомагає матері, зокрема, на автомобілі, який належить його мамі, возить останню торгувати на ринок. Просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення коштів на утримання дружини. Заслухавши пояснення представника позивача. відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі , зареєстрованому 22.07.2016 року Радивилівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, актовий запис № 61. Від шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свідоцтвом про народження на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 1527, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, підтверджується, що його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З оглянутої судом довідки реєстрацію місця проживання особи № 106585 від 09.10.2018 р. , виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за місцем реєстрації і проживання матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . З довідки № 02-427 від 07.11.2019 р., виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що він перебуває на обліку як безробітний в Радивилівській районній філії Рівненського обласного центру зайнятості з 30.10.2019 року. Окрім того, з оглянутої судом довідки про доходи № 1771 від вересня 2019р., виданої ДПП вбачається, що включно по вересень 2019р. ОСОБА_1 мав постійне місцен роботи у ДПП на посаді поліцейського, та отримував стабільний дохід у виді заробітної плати, середній розмір якої становить 9719,12 грн. з якої при виплаті допомоги по безробіттю буде слачуватися відповідачу 40% . Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачці на утримання сина ОСОБА_4 , який проживає разом з матір`ю, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання сина в добровільному порядку. Підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - з 18.09.2019 р. до повноліття дитини, про що не заперечив відповідач. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 18.09.2019 р. по 18.10.2019 р. - допустити до негайного виконання. Частиною другою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд прийшов до висновку, що у зв`язку з тим, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином, ОСОБА_4 , 2017 р.народження, до досягнення ним трьохрічного віку, не має можливості одночасно працювати та здійснювати належний догляд за малолітньою дитиною, а відтак має право на утримання за рахунок чоловіка . Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу працювати та від праці отримувати дохід, не встановлено осіб на утримання яких відповідач несе суттєві витрати, окрім спільної дитини на утримання якої за цим рішенням стягнуті аліменти. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення коштів на утримання дружини підлягає до задоволення та стягнення на її утримання з відповідача 1000 грн. , щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, а саме з 18.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до ч.1 ст. 79 СК України. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 1536,80 грн. , від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 79, 84, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , задовольнити .

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Львів Львівської обл., на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 18.09.2019 р. і до повноліття сина.

Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 18.09.2019 р. по 18.10.2019 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженця м.Львів Львівської обл., на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, а саме з 18.09.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1536 ( одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2020 р.

Суддя: О.В.Панас