ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/667/19 Номер провадження 22-ц/814/440/20Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Лизенка А.В., повний текст рішення складено 25.11.2019, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у подальшому змінивши підстави позову (а.с. 140-142) просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М. 19 листопада 2008 року за реєстровим № 10007, з підстав його фіктивності.

Позов мотивовано тим, що довіреністю від 16 червня 2006 року вона уповноважила ОСОБА_3 , продати належну їй квартиру, на підставі якої він 19 листопада 2008 року уклав зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, 06.05.2011 року між АТ "Державний Ощадний банк України" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2203/5767, відповідно до якого, останній отримав кредит в сумі 75 000 грн., в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ "Державний Ощадний банк України" та ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала спірну квартиру в іпотеку банку.

ОСОБА_1 , вважає договір купівлі-продажу від 19 листопада 2008 року фіктивним, оскільки він укладений без наміру створити правові наслідки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фіктивним відповідно до статті 234 ЦК України є правочин, укладений умисно кожною з його сторін без наміру створення правових наслідків, обумовлених таким правочином, сам факт проживання позивача ОСОБА_1 в спірній квартирі, сплата комунальних послуг не свідчить про відсутність намірів створення правових наслідків та не свідчить про фіктивність оспорюваного договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не у достатньому обсязі перевірив доводи позивача в обґрунтування позовних вимог. Посилається на те, що сам факт підписання договору купівлі-продажу сторонами не свідчить про його укладення. Вважає спірний договір фіктивним, оскільки укладаючи його повірений та покупець не мали на меті набуття, зміни та припинення цивільних прав та обов`язків сторін. Зазначає, що її, як власника квартири, ні повірений ні покупець не повідомили про продаж належного їй нерухомого майна, воля продавця за спірним договором була відсутня, крім того кошти за продану квартиру вона не отримувала. Зазначає, що не розуміла правових наслідків виданої нею довіреності, оскільки вважала, що вона уповноважила ОСОБА_3 оформити правовстановлюючі документи нового зразка на квартиру.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила її відхилити, а оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даному випадку ціна позову відповідає зазначеним нормам закону, а тому справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 червня 2006 року на підставі усного договору ОСОБА_1 видала довіреність ОСОБА_3 , якою уповноважила останнього продати за ціною та на його умовах на власний розсуд належну їй квартиру АДРЕСА_1 ), та виписати її з цієї квартири. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу КоваленкоВ.В. та зареєстрована в реєстрі за № 2775.

19 листопада 2008 року ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 16 червня 2008 року, продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ). Договір купівлі-продажу укладений ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 10007.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 придбала спірну квартиру. Право власності на згадану квартиру ОСОБА_2 зареєструвала 19 листопада 2008 року у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

06 травня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 2203/5767, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 75 000, 00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 транвя 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 травня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 надала в іпотеку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ).

Встановлено та не заперечується сторонами у справі, що у спірній квартирі, на час розгляду справи судом першої інстанції, проживає та сплачує комунальні платежі ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, з підстав його фіктивності, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено відсутність у сторін спірного договору наміру створення правових наслідків. Сам факт проживання позивача у спірній квартирі, сплата комунальних послуг не свідчить про відсутність намірів створення правових наслідків. В свою чергу, передання відповідачем квартири в іпотеку банку, підтверджує наявність у відповідача наміру створити правові наслідки під час укладення спірного договору.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення особи має бути обов`язкова, особа має бажати настання правових наслідків за укладеним договором, набувати права та обов`язки, що витікають із умов договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Позивач, надаючи довіреність ОСОБА_3 , уповноважила останнього продати за ціну та на умовах на власний розсуд, належну їй квартиру. ОСОБА_3 укладаючи спірний договір діяв від імені позивачки на підставі довіреності, дійсність якої не оспорюється.

Суд першої інстанції вірно встановив, що оспорюваний договір купівлі продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 19.11.2008 року, а 06.05.2011 року спірна квартира передана в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк» новим власником.

Вищевикладене свідчить про помилковість доводів позивача про фіктивність договору, оскільки відповідач, як власник майна, розпорядилася ним на власний розсуд, передавши її в іпотеку банку.

Стаття 81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела що сторони спірного договору не мали на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Доводи ОСОБА_1 , що її не було повідомлено про вчинення оскаржуваного правочину, та те що воля продавця за спірним договором була відсутня, не заслуговують на увагу, оскільки надаючи довіреність ОСОБА_3 , вона уповноважила останнього продати за ціну та на умовах на власний розсуд, належну їй квартиру, визначивши строк дії доручення на три роки.

Пунктом 2 договору купівлі-продажу від 19.11.2008 року, визначено, що сторона покупця отримала кошти за продаж квартири. Продаж вчинено в сумі за 14 402,00 грн., які представник продавця отримав від покупця повністю, до підписання цього договору, по довіреності.

Таким чином, підстав вважати, що суд першої інстанції відмовляючи у визнанні недійсним як фіктивного договору купівлі-продажу квартири від 19.11.2008 року, допустив неправильне застосування норм матеріального права, за встановлених обставин справи, на які посилались сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, немає.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 27 лютого 2020 року

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль