№ 201/1558/20
провадження 2/201/1646/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соборної районної в м. Дніпрі ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 лютого 2020 року звернувся звернувся до суду з позовом до відповідача Соборної районної в місті Дніпрі ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах з представником посилаються на те, що 16 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Соборної районної у місті Дніпрі ради із заявою щодо проведення районною технічною комісією обстеження належних йому житлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13, НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення відповідності вищезазначених приміщень санітарно-технічним вимогам та придатності до проживання. 22 лютого 2017 року районною технічною комісією виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено обстеження стану вказаних житлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13, НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено відповідний Акт обстеження, у висновках цього Акту обстеження було зазначено, що вищезазначені приміщення придатні для проживання; під час підготовки проекту рішення відповідача про затвердження актів районної технічної комісії від 22 лютого 2017 року позивачем були надані зауваження до проекту рішення, до яких додано експертний висновок про результати обстеження цих жилих квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19, НОМЕР_20 , в житлової будівлі, що розташоване за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , складений спеціалістами ПП «Експерт-Борисфен» ОСОБА_2, ОСОБА_3 10 квітня 2017 року, в якому зазначено про непридатність до проживання вищезазначених житлових приміщень (лист від 13 квітня 2017 року), але надані позивачем зауваження були відповідачем проігноровані (лист № Л-09/197 від 25 квітня 2017 року). 25 квітня 2017 року виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради було прийнято рішення № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії», яким затверджувалися акти районної технічної комісії від 22 лютого 2017 року з висновком про придатність для проживання квартир за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19, НОМЕР_20 , а також рекомендацією власнику квартири № НОМЕР_20 провести капітальний ремонт за власні кошти. Позивач з рішенням Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 від 25 квітня 2017 року про придатність для проживання вищезазначених квартир не погоджується, оскільки, 1) районною технічною комісією виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено лише візуальний огляд квартир та встановлено наявність інженерних комунікацій, а саме підведене водопостачання, водовідведення, система теплопостачання та електропостачання; 2) за власною ініціативою позивача було проведено експертне обстеження вищезазначених приміщень, за результатами якого вищезазначені квартири визнані непридатними для проживання, відповідно до «Висновку про результати обстеження жилих квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19, НОМЕР_20 , в житлової будівлі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складеного відповідними спеціалістами 10 квітня 2017 року.

Вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача з питанням усунення вказаних порушень, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Він поніс втрати. Просили скасувати вказане рішення виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» від 25 квітня 2017 року та зобов`язати виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 , задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача Соборної районної в місті Дніпрі ради повторно в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним, на думку суду, позовні вимоги не визнали, дійсно виносилося вказане позивачем рішення в передбаченому законом порядку з роз`ясненням його змісту позивачу. Оспорюване рішення обґрунтоване. Вважають вказане рішення законним, складеним вірно, всі істотні умови при його складанні дотримано і правильно відображено. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Фактично просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 16 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Соборної районної у місті Дніпрі ради із заявою щодо проведення районною технічною комісією обстеження належних йому житлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13, НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення відповідності вищезазначених приміщень санітарно-технічним вимогам та придатності до проживання. 22 лютого 2017 року районною технічною комісією виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено обстеження стану житлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13, НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено відповідний Акт обстеження; у висновках Акту обстеження було зазначено, що вищезазначені приміщення придатні для проживання. Під час підготовки проекту рішення відповідача про затвердження актів районної технічної комісії від 22 лютого 2017 року позивачем були надані зауваження до проекту рішення, до яких додано експертний висновок про результати обстеження жилих квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 житлової будівлі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складений спеціалістами експертами ПП «Експерт-Борисфен» ОСОБА_2, ОСОБА_3 10 квітня 2017 року, в якому зазначено про непридатність до проживання вищезазначених житлових приміщень (лист від 13 квітня 2017 року). Надані позивачем зауваження були відповідачем проігноровані (лист № Л-09/197 від 25 квітня 2017 року).

25 квітня 2017 року виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради було прийнято рішення № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії», яким затверджувалися акти районної технічної комісії від 22 лютого 2017 року з висновком про придатність для проживання квартир за адресою: АДРЕСА_1 за НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19, НОМЕР_20 , а також рекомендацією власнику квартири № НОМЕР_20 провести капітальний ремонт за власні кошти.

Позивач з рішенням Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 від 25 квітня 2017 року про придатність для проживання вищезазначених квартир не погоджується з наступних підстав: 1) районною технічною комісією виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено лише візуальний огляд квартир та встановлено наявність інженерних комунікацій, а саме підведене водопостачання, водовідведення, система теплопостачання та електропостачання. Обстеження стану квартир з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», комісією проведено не було. Проте, очевидно, що обстеження будівель та приміщень повинні виконуватися спеціалізованими організаціями та фахівцями, що володіють знаннями в самих різних областях будівельної науки, а також знають особливості технологічних процесів. Таким чином, у висновках акту обстеження від 22 лютого 2017 року немає посилання на встановлення відповідності санітарним та технічним вимогам вищезазначених квартир та обґрунтування висновків про придатність для проживання; 2) за власною ініціативою позивача було проведено експертне обстеження вищезазначених приміщень, за результатами якого квартири НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнані непридатними для проживання, відповідно до «Висновку про результати обстеження жилих квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 житлової будівлі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складеного експертами спеціалістами ПП «Експерт-Борисфен» ОСОБА_2, ОСОБА_3 10 квітня 2017 року.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача з питанням усунення вказаних порушень, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір; в добровільному порядку вирішити спір не вдалося, на звернення до відповідача позивач отримав відмову, звернення до інших органів ні до чого не призвели і він вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються. (ст. 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (ч. 1 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування»). Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як член територіальної громади міста Дніпропетровська, позивач має право на забезпечення дотримання своїх законних прав та інтересів. Гарантування таких прав та інтересів покладено на органи місцевого самоврядування, що представляють інтереси територіальних громад, а отже і інтереси як всього населення відповідної територіальної одиниці, так і інтереси кожного громадянина, що входить до їх складу.

Як громадянин, позивач має право вимагати від органів місцевого самоврядування ефективно здійснювати свою діяльність та виконувати всі покладені на них чинним законодавством завдання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах народовладдя, законності, гласності, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 ЖК України, порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до п. 6 «Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію. Відповідно до пп. б п. 7 Положення, комісія виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів обстежує стан жилого будинку (жилого приміщення) та складає акт за формою, що встановлюється Міністерством житлово-комунального господарства УРСР. Відповідно до п. 8 Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.

16 січня 2017 року позивач звернувся до Соборної районної у місті Дніпрі ради із заявою щодо проведення районною технічною комісією обстеження належних йому житлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13, НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення відповідності вищезазначених приміщень санітарно-технічним вимогам та придатності до проживання. 22 лютого 2017 року районною технічною комісією виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено обстеження стану житлових приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4, НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13, НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено відповідний Акт обстеження; у висновках Акту обстеження було зазначено, що вищезазначені приміщення придатні для проживання. Під час підготовки проекту рішення відповідача про затвердження актів районної технічної комісії від 22 лютого 2017 року позивачем були надані зауваження до проекту рішення, до яких додано експертний висновок про результати обстеження жилих квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15, НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 житлової будівлі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , складений спеціалістами експертами ПП «Експерт-Борисфен» ОСОБА_2, ОСОБА_3 10 квітня 2017 року, в якому зазначено про непридатність до проживання вищезазначених житлових приміщень (лист від 13 квітня 2017 року). Надані позивачем зауваження були відповідачем проігноровані (лист № Л-09/197 від 25 квітня 2017 року).

25 квітня 2017 року виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради було прийнято рішення № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії», яким затверджувалися акти районної технічної комісії від 22 лютого 2017 року з висновком про придатність для проживання квартир за адресою: АДРЕСА_1 за НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19, НОМЕР_20 , а також рекомендацією власнику квартири № НОМЕР_20 провести капітальний ремонт за власні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року за №280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

У ст. 19 цього Закону визначені обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

У статтях 58, 59 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду по захист наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Таким чином, відповіді на звернення громадян надаються органом, який його отримав і до компетенції якого входить вирішення порушених питань у письмовому вигляді в обумовлений законом строк у відповідності до вимог ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дії відповідача щодо не вирішення питання своєчасно про запитуване позивачем питання є не правомірними, оскільки відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

У даному випадку предметом спору є скасування рішення органу виконавчої влади, що порушує права позивача і зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Позивач надав до матеріалів справи письмові докази, які б підтверджували його правову позицію, представник же відповідача не надав витребувані судом за клопотанням позивача документи, не надано також відзив на позов зі спростуванням позиції позивача, правове обгрунтування їх позиції стосовно начебто правомірності не надання вказаних документів; посилання позивача на порушення його вимог належними доказами (про знаходження вказаних документів саме у відповідача) доведено.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачем позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які пред`являються до дій та рішень суб`єктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є обгрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем була допущена.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та скасувати рішення виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» від 25 квітня 2017 року і зобов`язати виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 , а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Соборної районної в м. Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 1 682 грн..

Таким чином позовні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. НОМЕР_2 15, 16, 18 ЦК України, ст. 7 ЖК України, ст. 2, 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 3, НОМЕР_2 14, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. НОМЕР_2 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, НОМЕР_14 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати рішення виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» від 25 квітня 2017 року.

Зобов`язати виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир НОМЕР_1 , НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 , НОМЕР_5 НОМЕР_6 НОМЕР_7 НОМЕР_8 НОМЕР_9 НОМЕР_10 НОМЕР_11 НОМЕР_12 НОМЕР_13 НОМЕР_14 НОМЕР_15 , НОМЕР_16 НОМЕР_17 НОМЕР_18 НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Соборної районної в м. Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 1682 грн..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2020 року.

Суддя -