233 № 233/5428/19
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
25 лютого 2020 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлостоцької О.В.,
за участю секретаря Теліціної О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-
В С Т А Н О В И В:
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти ухвалення заочного рішення по справі не висловила.
Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився,про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, відзив на позовну заяву не подав, зважаючи на що та беручи до уваги відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала токарем 4 розряду виробничого підрозділу «Дебальцевський колійний ремонтно-механічний завод» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-8).
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією наявної в матеріалах справи трудової книжки (а.с.5-8).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року позивачка ОСОБА_1 надала копії розрахункових листів (табуляграм) за період часу з березня по липень 2017 року, з яких вбачається, що їй нараховано заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 3469грн 57коп, за квітень 2017 року 2310грн 21коп, за травень 2017 року - 2416 грн 61 коп, за червень 2017 року - -1517грн 28коп, за липень 2017 року - 7930 грн 41коп (а.с.10-14).
Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листи (табуляграми) за березень - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпПУКраїни та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані.
Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (станом на 11 вересня 2019 року) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.29), позивачці відповідачем в березні 2017 року було нараховано заробітну плату в розмірі 3469 гривень 57 копійок, за квітень - червень 2017 року відомості про нарахування заробітної плати відсутні.
Ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2019 року та від 22 листопада 2019 року в частині витребування доказів відповідачем не виконані, зважаючи на що суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Будь-яких доказів про виплату на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року відповідачем не надано.
Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки відомості, викладені в наданих позивачкою ОСОБА_1 на підтвердження заявлених позовних вимог розрахункових листах (табуляграмах) відповідачем не спростовані, а також з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку про те, що позивачка довела заявлені позовні вимоги.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивачки щодо оплати її праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі.
Керуючись ст.ст. ст.ст.4,19,259,263, 264, 265,280-281 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити.
В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлений 25 лютого 2020 року.

Суддя