Справа № 404/5362/20
Номер провадження 2-о/404/151/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Барахманської А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

До Кіровського районного суду міста Кіровограда 04 вересня 2020 року звернулась ОСОБА_1 із заявою щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: щодо заборони ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ; заборони ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборони ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Зазначає, що вона та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), який є її колишнім співмешканцем, з травня 2005 року проживають в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , яка належить на праві спільної часткової власності їй та її батькам. У зв`язку з тим, що зі ОСОБА_2 в них відсутні спільні погляди на життя, оскільки останній схильний до конфліктів і скандалів, в неї зникло бажання перебувати з ним у фактичних шлюбних відносинах та проживати однією сім`єю. Враховуючи відсутність спільних інтересів та різних поглядів на життя, а також щоденну неприховану агресію ОСОБА_3 в її сторону, з 2019 року припинили проживати з ним, як чоловік і дружина та фактично він залишився жити з нею у вказаній квартирі, як стороння людина, яка не бажає залишати дане житло. При цьому, ОСОБА_2 щодня чинить відносно неї психологічне та психічне насилля, вчиняє сварки, конфлікти, погрожує їй фізичною розправою та ображає її. Під час сварки ОСОБА_3 хапає її руками за обличчя, смикає підборіддя та іноді рукою розбиває губи. При цьому, слідів від побиття та грубого поводження на її тілі від рук ОСОБА_2 не залишається. ОСОБА_3 щодня пред`являє їй претензії матеріального характеру про те, що вона повинна його утримувати за власні кошти. Сам ОСОБА_2 не працює, не купляє продукти харчування та не сплачує комунальні послуги. Зазначає, що систематично викликає поліцію, яка вже звикала до поведінки ОСОБА_2 .. По приїзду поліцейські просто складають відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення. Проте ситуація після цього не міняється, а навпаки порушник стає більш агресивним і завзятим. ОСОБА_2 розуміє свою безкарність, та поводить себе ще гірше відносно неї. Сварки та скандали бачить їх малолітня дитина, яка отримує від побаченого психологічні травми. У зв`язку з постійними скандалами психічний стан дитини не є задовільним. Вказує, що вона та її родина являються власниками квартири де мешкає ОСОБА_2 . Однак, не може його виселити або припинити протиправні дії відносно себе, оскільки не має підтримки, є беззахисною жінкою, у якої двоє дітей. При цьому, її син, якому 21 рік, переїхав мешкати в інше помешкання, щоб не бачити поведінку ОСОБА_3 . Щодня ОСОБА_2 погрожує їй розправою і тому вона останні роки живе в постійному страху за своє здоров`я. Кіровський районний суд міста Кіровограда систематично розглядає справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Але навіть після винесення постанов судом порушник не змінює своє ставлення до неї, а продовжує вчиняти домашнє насильство. Вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Отже, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис (а.с. 1-2).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження в судовому засіданні на 08 вересня 2020 року. В судовому засіданні 08.09.2020 року оголшена перерва до 09.09.2020 року, в судовому засіднані 09.09.2020 року оголошена перерва до 10.09.2020 року.

В судовому засіданні заявник заяву підтримала, з наведених у ній підстав та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що вказані у заяві події не відповідають дійсності. Зазначив, що із заявником виник конфлікт з приводу житла, а саме: квартири АДРЕСА_4 , на ремонт якої ним було витрачено свої особисті кошти. Зазначив, що тривалий час утримував сім`ю саме він. Дійсно між ним та співмешканкою існує конфлікт на грунті матеріальних негараздів, однак ініціює його не завжди він, а й заявниця. Також до скандалів призводить і поведінка заявниці в сім`ї.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, заслухавши показання свідків, з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Відповідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 07.02.2000 року (оригінал якого оглянуто в судовому засіданні), квартира АДРЕСА_4 дійсно належить на праві приватної, спільної ( сумісної або часткової) власності заявниці та членам її сім`ї (а.с. 4).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі. Від спільного проживання у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнається учасника справи.

В матеріалах справи містяться дві постанови Кіровського райнного суду міста Кіровограда за результатами розгляду протоколів про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, постановою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Завгороднього Є.В. від 10 лютого 2020 року (справа № 404/339/20, номер провадження 3/404/153/20), адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 повернуто до Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області для належного доопрацювання. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №158489, 05.01.2020 року о 23 год. 10 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 вчинив сварку, в ході якої висловлювався грубою нецензурною лайкою та образливими словами відносно співмешканки ОСОБА_1 , за що передбачена відповідальність частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 7-8, 14-15).

Постановою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Завгороднього Є.В. від 11 червня 2020 року (справа № 404/2827/20, номер провадження 3/404/1168/20) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. Із зазначеної постанови вбачається, що 06.05.2020 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_3 вчинив сварку, в ході якої висловлювався грубою нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою відносно співмешканки ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачено відповідальність за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 5-6, 16-18).

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує частина друга статті 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).

ОСОБА_1 звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 посилається на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо неї психологічне та психічне насильство.

За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 Цивільного процесуального кодексу України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з частиною третьою статті 26 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічні висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 20 липня 2020 року у справі № 947/21516/19 (провадження № 61-4507св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 Цивільного процесуального кодексу України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначалось вище заявником подано дві постанови суду про притягнення заінтересованої особи до адміністративної відповідальності, одною з яких адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 повернуто правоохоронному органу для доопрацюваня, тобто на даний час вина ОСОБА_2 за подіями, що відбулися 05.01.2020 року о 23:00 год. не встановлена (а.с. 14-15).

В судовому засіданні, за клопотанням заявниці були допитані свідки ОСОБА_5 (сусідка заявниці) та ОСОБА_6 (син заявниці).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що не бачила, щоб ОСОБА_2 вчиняв фізичне насильство, чула лише сварки між заявницею та її співмешканцем. Вказала, що сварки, крики чула протягом останнього місця. Щодо вчинення ОСОБА_2 до заявниці постійного, систематичного насилля свідку невідомо. Про всі негаразди між заявницею та заінтересованою особою знає лише зі слів заявниці. Небезпеки щодо криків, що вона чує від сусідів не відчуває. Так під час сварок, які вона чує від сусідів, відправляє до них свою дитину, оскільки ОСОБА_2 припиняє скандал при дітях.

Показання свідка ОСОБА_6 , який є сином заявниці, суд сприймає критично, оскільки останній вказав, що між ним та заінтересованою особою існують неприязні стосунки. Свідок лише підтвердив обставини щодо існування конфлікту між його матір`ю та ОСОБА_2 матеріального характеру з приводу квартири, однак обставин, які б свідчили про наявність психологічного або будь-якого іншого насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суду не повідомив.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень заявника та заінтересованої особи показань свідків, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви з огляду на те, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зазначені заявником факти та надані докази не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого у майбутньому та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту між заявницею та її співмешканцем, у зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», статтями 76-82, 89, 293, 294, 350-1 -350-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення суду складено 11.09.2020 року

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда