У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Федорової Л.С.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа від 21.11.2017 року, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси таким, що не підлягає виконанню. Свою заяву він обґрунтував тим, що незаконним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2017 року по справі №552/7810/14-ц було стягнуто кошти за ненадані послуги, а тому був незаконно виданий виконавчий лист від 21.11.2017 року, який не підглядає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України, оскільки обов`язок боржника відсутній, в зв`язку з його припиненням, так як обов`язок виконати є неможливим, відповідно до ст. 607 ІК України, у зв`язку з обставиною за яку кожна із сторін не відповідає. Цією обставиною є те, що немає письмової згоди власника квартири АДРЕСА_1 , бути індивідуальним споживачем, та на сплату житлово-комунальних послуг за тепло, згідно ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка передбачає обов`язковість згоди власника житла.

У судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви та зазначив, що не сплачував за житлово-комунальні послуги через заборону на це власника житла.

02.09.2020 року на електронну пошту суду надійшло клопотання з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про розгляд заяви без участі їх представника. Проти заявлених вимог стягувач заперечує і просить відмовити у задоволенні.

11.08.2020 року з Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшли матеріали цивільної справи №552/7810/14-ц за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, для огляду судом у даній справі.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.08.2017 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 2146 грн. 43 коп., 3% річних в сумі 136 грн. 69 коп., інфляційні в сумі 413 грн. 88 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з державного бюджету України на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (Т.2, а.с.51-55).

21.11.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси направлено позивачу оригінали виконавчих листів по справі та копію рішення суду (Т.2, а.с. 65).

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 03.04.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2017 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, залишено без змін (Т.2, а.с. 116-121).

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не приєднано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на обґрунтування заяви.

Надані ОСОБА_1 копії письмових заяв щодо згоди на сплату комунальних послуг суд не визнає достовірними, допустимими та належними доказами, оскільки останні стосуються справи, яку попередніми судами вирішено по суті, крім того, не можливо встановити достовірність підписів осіб та вільне волевиявлення (заяви не засвідчені належним чином).

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

У своїй заяві ОСОБА_1 не зазначає про помилкову видачу судом виконавчого листа, як і не вказує на виконання рішення суду, як на підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність письмової згоди власника квартири бути індивідуальним споживачем послуг, не є передбаченою законом підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Фактично заявник оскаржує рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили. Виконавчий документ відображає суть судового рішення у його резолютивній частині, і не може бути не прийнятим до виконання через незгоду особи з рішенням суду.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Так, Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ст.ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає заяву ОСОБА_1 безпідставною, необгрунтованою та спрямованою на умисне невиконання рішення суду, у зв`язку з чим остання не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.432 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ознайомитись з повним текстом ухвали, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Роз`яснити учасникам процесу, що згідно ч. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих Положень ЦПК України, що суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст ухвали суду складено 15.09.2020 року.

Суддя: Є. П. Тептюк