ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/699/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю апелянта, представників сторін, а також третіх осіб,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 17 січня 2020 року про закриття провадження в частині вимог про визнання незаконним та скасування акта у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прима-52», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності незаконною, визнання незаконним та скасування акта.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з вказаним позовом до відповідача, зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Між позивачем та ОСОБА_2 існує спір з приводу залиття квартири останньої.

У Хмельницькому міськрайонному суді розглядаються справи за позовом ОСОБА_2 до позивача про відшкодування моральної шкоди внаслідок залиття квартири та справа за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Прима-52» про скасування актів від 19.11.2015 року, 12.02.2016 року, 03.06.2016 року.

31.08.2019 року йому стало відомо про існування акту про залиття від 30.06.2016 року, від його підписання він не відмовлявся, так як не був присутній під час його складення. Зазначений акт не відповідає вимогам щодо форми, змісту та факту події. Бездіяльність відповідача полягає у неукладенні договорів на обслуговування мереж водопостачання, нескладанні актів за його зверненням, неповідомленні позивача про складання актів, чим позбавлено його права на оскарження, намагаючись використати як доказ в іншій цивільній справі.

Тому просив визнати бездіяльність відповідача незаконною та визнати незаконним та скасувати акт про залиття від 30.06.2016 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року клопотання представника ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування акта про залиття від 30.06.2016 року задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прима-52», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності незаконною, визнання незаконним та скасування акта в частині вимог про визнання незаконним та скасування акту про залиття від 30.06.2016 року закрито.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду як незаконну, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оспорюваний акт використаний у іншій справі №686/6545/16 як доказ проти нього. Акт складений за його відсутності і позбавляє його можливості на подання доказів щодо його спростування. Вказаний акт від 30.06.2016 року створює правові наслідки, чим порушує його права та охоронювані законом інтереси як позивача у цій справі. Вважає, що закриття провадження у справі порушує його право на судовий захист, а посилання на те, що вказаний акт є лише доказом і може бути спростований при розгляді справи про відшкодування моральної шкоди тягне за собою обмеження його права на звернення до суду. Крім того, витрати третьої особи ОСОБА_4 на правничу допомогу не підтверджені належними фінансовими документами і не підлягали стягненню.

У відзиві ОСББ «Прима-52» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою і просить її відхилити як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Закриваючи провадженні у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування Акту про залиття від 30.06.2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскаржуваний акт від 30.06.2016 року про залиття не створює жодних правових наслідків для позивача, а отже, не може порушувати права чи охоронювані законом інтереси особи. Тому ця позовна вимога не може розглядатися в судах.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, за змістом наведених норм захисту в судовому порядку підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес особи.

Встановлено, що позивач заявив вимогу про визнання незаконним та скасування акта від 30 червня 2016 року про залиття квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №917/902/18 щодо скасування акту про визначення розміру збитків, який затверджений виконкомом міської ради, визначено, що оскаржуване рішення виконкому про затвердження акту не створює жодних правових наслідків, тому не може порушувати права чи охоронювані законом інтереси особи.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правова природа оспорюваних актів унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах.

Відтак, доводи апелянта про порушення його права на судовий захист спростовуються наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлена правова природа оспорюваного рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його незаконним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах, а тому обґрунтовано закрив провадження у частині цієї позовної вимоги.

В свою чергу апелянт не позбавлений права доводити неналежність, недостатність, недостовірність, недопустимість вказаного акта як доказу у іншій цивільній справі.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судових витрат на користь третьої особи, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Третя особа посилалася як на підставу для стягнення понесених витрат на норму ч.12 ст. 141 ЦПК України, за якою судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Проте ця норма врегульовує питання відшкодування судових витрат третій особі у разі вирішення спору по суті.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка врегульовує питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відтак, третя особа не має права на компенсацію здійснених нею витрат пов`язаних з розглядом справи у разі закриття провадження у справі.

Тому висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. є необґрунтованим.

Отже, ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 17 січня 2020 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, в решті ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко