КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, постановленого суддею Шкірай М.І. 26 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А :

У червні 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9997 грн. 72 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 7126 грн. 07 коп., три відсотки річних у розмірі 1265 грн. 32 коп. та судовий збір, обґрунтовуючи тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . 19.12.2007 року між сторонами укладено Комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати надані послуги в строк та на умовах визначених договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором, у неї у період з квітня 2012 року по 01 травня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 9997 грн. 72 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2020 року позов задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість у розмірі 9997 грн. 72 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 7126 грн. 07 коп., три відсотки річних у розмірі 1265 грн. 32 коп. та судовий збір у розмірі 1762 грн., а всього 20151 грн. 11 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення незаконне, прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невірного застосування норм матеріального права, зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідач з 2008 року не є власником квартири та належним чином до листопада 2008 року здійснював оплату комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, доказів, що договір нечинний суду надано не було, не було спростовано розмір нарахованої суми заборгованості, не заявлялося клопотань про застосування строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору міни, укладеного 22.04.2008 року, належить ОСОБА_1

22 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 , яка зазначена як власник квартири АДРЕСА_1 , укладено Комплексний договір про участь у витрат на утримання будинку та прибудинкової території, надання послуг та додаткових послуг.

Предметом даного договору є забезпечення Підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53, 60 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м., що належить співвласнику на підставі ордера, а співвласником - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідачем долучена копія договору дарування квартири, посвідченого 08.12.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала квартиру ОСОБА_2 , а тому не є власником квартири.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Комплексного договору, договір укладається на три роки і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами. Договір вважається продовженим на наступний термін, якщо жодна із Сторін у письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

Пунктом 5.3 Комплексного договору, договір може бути розірваним достроково у разі переходу права власності на квартиру до іншої особи при умові повідомлення Підприємству про ці обставини.

В матеріалах справи відсутнє повідомлення відповідача про зміну власника, однак вбачається, що таке повідомлення було здійснено, оскільки позивач адресував претензії та листування на ім`я нового власника - ОСОБА_2 (оригінал листів від 04.04.2017року та без календарної дати 02.2018 року, що містяться в матеріалах справи).

Також відповідач зазначає, що не має заборгованості по оплаті комунальних послуг станом на листопад 2008 рік, що підтверджується квитанціями.

Позивачем в свою чергу надано розрахунок заборгованості, яка починається за період з квітня 2012 року по квітень 2018 року.

Так, згідно наданого розрахунку відповідачем були оплачені послуги:

-У жовтні 2012 року у сумі 1914,50грн.;

-У квітні 2013 року у сумі 1895,62 грн.;

-У серпні 2013 року у сумі 984,94 грн.;

-У лютому 2014 року у сумі 1300,80 грн.;

-У березні 2014 року у сумі 529,63 грн.;

-У червні 2014 року у сумі 828,06 грн.;

-У липні 2014 року у сумі 1033,56 грн.;

-У листопаді 2014 року у сумі 1552, 38 грн.;

-У вересні 2015 року у сумі 3028,06 грн.;

-У червні 2016 року у сумі 562,80 грн.;

-У серпні 2016 року у сумі 375,20 грн.;

-У вересні 2016 року у сумі 187,60 грн.;

-У грудні 2016 року у сумі 705,90 грн.;

-У січні 2017 року у сумі 798,10 грн.;

-У лютому 2017 року у сумі 235,30 грн.;

-У березні 2017 року у сумі 798,10 грн.;

-У квітні 2017 року у сумі 985,70 грн.;

-У травні 2017 року у сумі 985,70 грн.;

-У червні 2017 року у сумі 235,30 грн.;

-У липні 2017 року у сумі 422,90 грн.;

-У серпні 2017 року у сумі 798,10 грн.;

-У вересні 2017 року у сумі 235,30 грн.;

-У жовтні 2017 року у сумі 235,30 грн.;

-У листопаді 2017 року у сумі 235,30 грн.;

-У грудні 2017 року у сумі 470,60 грн.;

-У лютому 2018 року у сумі 470,60 грн.;

-У квітні 2018 року у сумі 365,02 грн.

Відповідачем також надано квитанції про сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що оплата житлово-комунальних послуг здійснюється ОСОБА_2 , проте не належним чином, оскільки як для прикладу квитанція від 20.03.2017 року на суму 187,60 грн. оплачена 21.03.2017 року за травень 2015 року, квитанція від 20.03.2017 року на суму 187,60 грн. оплачена 21.03.2017 року за квітень 2015 року, квитанція від 24.04.2017 року на суму 187,60 грн. оплачена 25.04.2017 року за травень 2015 року.

Відповідно до п.2.2.4 Договору, співвласник повинен вносити плату на рахунок позивача не пізніше першого числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За умовами п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього ж Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 7 Правил користування будинку та прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України за № 572 від 08 жовтня 1992 року, із змінами та доповненнями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, зобов`язує власника, наймача житлового приміщення, сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов невірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є власником житла, також не є і споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, у нього відсутня заборгованість перед позивачем по сплаті за житлово-комунальні послуги, та з листів позивача, адресованих іншій особі, вбачається, що позивачу було повідомлено про перехід права власності на квартиру до іншої особи, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: