КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8887/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 2 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта» про визнання такими, що не підлягають оплаті платежі по квитанціях,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта» (далі - ОСББ ««Башта») про визнання такими, що не підлягають оплаті платежі по квитанціях.

На обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі рішення установчих зборів (протокол № 1 від 12 березня 2006 року) було створено ОСББ «Башта» за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 серпня 2012 року № 1233 він є власником квартири АДРЕСА_1 , тобто співвласником цього багатоквартирного будинку та членом ОСББ ««Башта». 6 лютого 2019 року відбулись чергові загальні збори співвласників ОСББ. Відповідно до протоколу № 1/2019 від 6 лютого 2019 року пунктом 5 порядку денного зборів розглядалося питання затвердження кошторису (штатного розкладу, розмірів внесків, відрахування на капітальний ремонт) на 2019 рік. Однак питання платежів на управління будинком, викладених в квитанціях, що розповсюджувались відповідачем по квартирі АДРЕСА_1 за період з квітня по серпень 2019 року, на загальних зборах співвласників ОСББ «Башта» не піднімалось, до порядку денного не вносилось та не голосувалось.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати такими, що не підлягають оплаті платежі по квитанціях, які розповсюджувались ОСББ «Башта» по квартирі № АДРЕСА_1 за квітень-серпень 2019 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 2 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сам факт спору з приводу правильності формулювання призначення платежу у квитанціях не звільняє позивача від обов`язку оплати наданих послуг, а розмір внесків незалежно від назви платежу не змінюється та у всіх рахунках становить 980 грн. Доказів на підтвердження наявності відмінностей у призначенні платежів позивачем не надано.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення по суті справи.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що загальна сума коштів по спірних квитанціях-рахунках за період з квітня по серпень 2019 року складає 4 900 грн, які ним не оплачувалися у зв`язку з невідомою природою цього платежу. При цьому незрозуміло, з яких причин відповідач з оплачених ним квитанцій, які він почав отримувати починаючи з вересня 2019 року, на загальну суму 7 470 грн (1 960 грн боргу + авансовий платіж) саме на утримання будинку та прибудинкової території зарахував ці кошти в рахунок погашення боргу за управління будинком за попередній період. При оформленні квитанцій на оплату утримання будинку та прибудинкової території застосовувались тарифи 6,73 грн за 1 кв. м для власників приміщень вище другого поверху та додатково 0,27 грн за 1 кв. м відрахування на капітальний ремонт будинку (протокол загальних зборів № 1/2019 від 6 лютого 2019 року), але в оскаржуваних платіжних квитанціях-рахунках, які отримував відповідач по квартирі АДРЕСА_1 відсутні такі розміри платежів. Тільки у березні 2020 року, після розгляду питання заборгованості в суді, голова правління відповідача ОСОБА_2 видав наказ про розщеплення платежів у квитанціях на оплату обслуговування будинку та прибудинкової території відповідно до тарифів, затверджених на загальних зборах співвласників ОСББ « Башта» 6 лютого 2019 року. Твердження суду першої інстанції про те, що сума платежів у квитанціях не залежить від найменування платежу, позивач вважає некоректним і таким, що не відповідає дійсності. При оплаті квитанцій-рахунків на управління будинком в подальшому він ніколи і нікому не доведе, що ці кошти пішли на оголошені на загальних зборах співвласників ОСББ платежів на утримання будинку та прибудинкової території, по яких у нього немає заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Золотопуп С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Крім того, просить вирішити питання про застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу за подання позову у спорі, який має очевидно штучний характер, а судові витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, які за попереднім (орієнтовним) розрахунком складають 3 000 грн стягнути з позивача на користь відповідача.

Як на підставу своїх заперечень зазначив, що після оплати позивачем оспорюванні рахунки дійсно не підлягають оплаті і доказів на підтвердження наявності відмінностей у призначенні платежів позивачем не надано. Позивач не заперечував його обов`язок по щомісячній сплаті внеску у розмірі 980 грн за 2019 рік, визначений рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Башта», оформленим протоколом № 1/2019 від 6 лютого 2019 року. Факт добровільної оплати позивачем грошових коштів на користь відповідача та відсутність з його боку вимог до ОСББ «Башта» змінити призначення платежів, відсутність вимог про застосування інших способів захисту його прав та законних інтересів, свідчить про неефективність обраного відповідачем способу захисту його прав і про те, що спір має штучний характер.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 1 серпня 2012 року № 1833 ОСОБА_1 є власником чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 140 кв. м.

Згідно із копією статуту ОСББ «Башта» (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів від 17 травня 2017 року (протокол № 2), воно створено власниками квартир та нежитлових приміщеньбагатоквартирного будинку АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом.

У вказаному статуті визначено завдання та предмет діяльності ОСББ «Башта», статутні органи об`єднання, їхні повноваження та порядок формування, джерела фінансування, порядок використання майна та коштів об`єднання, права і обов`язки співвласників тощо.

Встановлено та не заперечується сторонами, що розміри щомісячних внесків співвласників будинку у 2019 році на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6,73 грн/ кв. м та на цільовий фонд капітального ремонту у розмірі 0,27 грн/кв. м були затверджені рішенням загальних зборів членів ОСББ «Башта», оформленим протоколом № 1/2019 від 6 лютого 2019 року.

Як зазначив позивач, за період з квітня по серпень 2019 року він отримував квитанції, в яких був зазначений такий вид платежу як «внесок на управління будинком» на загальну суму 980 грн. Разом з тим, питання платежів саме «на управління будинком», викладених у зазначених квитанціях, на загальних зборах співвласників ОСББ «Башта» не піднімалось, до порядку денного не вносилось та не голосувалось. У зв`язку з цим, оплату за цими квитанціями він не здійснював.

Згідно із статтями 55, 124 Конституції України та статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначає Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

За змістом частин першої, другої статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту: шляхом скликання загальних зборів: створювати органи управління та визначати умови їх діяльності та оплати; приймати рішення щодо надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту неподільного і загального майна відповідно до статуту; давати згоду на укладення договорів на виконання робіт та надання послуг для об`єднання відповідно до вимог статті 10 цього Закону; встановлювати розміри платежів, зборів і внесків членів об`єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів; виключати з свого складу членів об`єднання, які не виконують своїх обов`язків; брати на баланс майно об`єднання; для виконання статутних завдань здійснювати необхідну господарську діяльність в порядку, визначеному законом. Доручати правлінню в межах повноважень, визначених статутом: визначати підрядника, укладати договори на управління та експлуатацію, обслуговування і ремонт майна з будь-якою фізичною або юридичною особою відповідно до статуту та законодавства; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків та платежів; ініціювати скликання загальних зборів; захищати права, представляти законні інтереси власників в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності; за рішенням загальних зборів та згодою власників приміщень, які не є членами об`єднання, використовувати приміщення в житловому комплексі для потреб органів управління об`єднання.

Згідно із частиною другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

У статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів (стаття 264 ЦПК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у частині першій статті 13 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З наданих позивачем рахунків на сплату внеску та інших платежів за період з квітня по жовтень 2019 року вбачається відмінність у назві нарахованих внесків, а саме: у рахунках за квітень-серпень 2019 року зазначено «внески на управління будинком», а за вересень-жовтень 2019 року - «внески на утримання будинку та прибудинкової території».

Проте розмір внесків незалежно від назви платежу не змінюється та в усіх рахунках становить фіксовану суму 980 грн.

Зазначена сума обрахована відповідачем виходячи із площі квартири позивача та затверджених розмірів щомісячних внесків співвласників будинку на утримання будинку та прибудинкової території (140 кв. м. х 6,73 грн = 942,20 грн), а також на цільовий фонд капітального ремонту (140 кв. м х 0,27 грн = 37,80 грн).

Доказів на підтвердження дійсної наявності відмінностей у призначенні платежів позивачем не надано, при тому, що позивачем не заперечується його обов`язок по щомісячній сплаті внеску у розмірі 980 грн за 2019 рік, визначений рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Башта», оформленим протоколом № 1/2019 від 6 лютого 2019 року.

При цьому, як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 сплатив на користь ОСББ «Башта» 7 470,00 грн в рахунок погашення заборгованості по житлово-комунальним послугам, а саме: платіжними документами від 16 грудня 2019 року у розмірі 1 470,00 грн з призначенням платежу «внески на управління (утримання будинку) АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 за грудень 2019 р.» та від 18 грудня 2019 року у розмірі 6 000 грн з призначенням платежу «внески на управління (утримання будинку) АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 », які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву.

В подальшому, на підставі наказу голови правління ОСББ «Башта» № 03 від 7 лютого 2020 року було здійснено роз`єднання внесків, отриманих від співвласників «на управління будинком» згідно наданих рахунків в період з 1 квітня 2019 року, на «утримання будинку та прибудинкової території» та «цільовий фонд капітального ремонту» у відповідності до затверджених розмірів внесків і платежів.

Як зазначав представник відповідача, позивач не оскаржував цього наказу та не звертався до ОСББ «Башта» про повернення сплачених ним грошових коштів з неналежними призначенням платежу або заперечень щодо роз`єднання його платежів.

Отже, факт добровільної оплати позивачем грошових коштів на користь відповідача та відсутність з його боку вимог до ОСББ «Башта» змінити призначення платежів, відсутність позовних вимог про застосування інших способів захисту його прав та законних інтересів свідчить про неефективність та безпідставність обраного відповідачем способу судового захисту.

Сам по собі факт зміни формулювання призначення платежу у квитанціях не звільняє платника від обов`язку оплати наданих житлово-комунальних послуг та не свідчить про порушення його прав як споживача таких послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є власними тлумаченнями позивачем спірних правовідносин, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі 9 частини частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Також до апеляційного суду було подано клопотання про розподіл судових витрат позивача, пов`язаних з професійною правничою допомогою, однак апеляційна скарга останнього залишається без задоволення, а тому правових підстав для покладення таких витрат на відповідача відповідно до статей 137, 141 ЦПК України немає.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача порушував питання про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд даної апеляційної скарги, розмір яких за попереднім (орієнтовним) розрахунком становить 3 000 грн.

Так, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

За приписами статей 133, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно положень частин першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, або розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме не надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження своїх вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги в апеляційному суді, представником відповідача до відзиву на позовну заяву було надано договір про надання правничої допомоги № 13/01/2020-1 від 13 січня 20120 року, укладений між ОСББ «Башта» та Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та Партнери», ордер на надання правової допомоги серії КС № 606641 від 13 січня 2020 року, свідоцтво про право зайняття Золотопупом С.В. адвокатською діяльністю серії ПТ № 2653 від 26 березня 2019 року, а до відзиву на апеляційну скаргу - акт приймання-передачі наданих послуг з підготовки даного відзиву від 31 липня 2020 року на суму 3 000 грн, підписаного головою правління відповідача та керуючим партнером ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 3.3. договору про надання правничої допомоги клієнт (ОСББ «Башта») зобов`язується оплатити послуги протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання передачі наданих послуг у безготівковій формі.

Утім, до закінчення розгляду справи по суті спору апеляційним судом, стороною відповідача не надано доказів оплати наданих послуг з правничої допомоги, а саме відповідний платіжний документпро сплату 3 000 грн на розрахунковий рахунок адвокатського бюро та не заявлено про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Крім того, у пункті 3.1. договору про надання правничої допомоги сторони погодили, що вартість послуг складає 1 000 грн за одну годину надання правничої допомоги, а в наданому апеляційному суду акті приймання-передачі наданих послуг це значення встановлено уже на рівні 2 000 грн.

Колегія суддів також зауважує, що належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані представником відповідача, є докази, які доводять сплату відповідачем як юридичною особою відповідної суми коштів та відображення адвокатським бюро доходів, отриманих від професійної діяльності залучених адвокатів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено понесення витрат за надання професійної правничої допомоги по даній справі у розмірі 3 000 грн в суді апеляційної інстанції, які могли бути стягнуті з позивача на його користь з огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 2 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній