Справа № 234/5908/20
Провадження № 2/234/2206/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сухоручко Ю.О.,

секретар судового засідання - Хоменко А.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 234/5908/20 за позовом ОСОБА_1 до Донецького Національного медичного університету, третя особа ректор Донецького національного медичного університету Кондратенко Петро Геннадійович про визнання наказу про звільнення противоправним та поновлення на роботі, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Донецького національного медичного університету про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтував тим, що 14.01.2020 року позивач згідно Наказу № 01/15/3-ок від 14.01.2020 року був прийнятий на посаду провідного фахівця Донецького національного медичного університету. Відповідно до Наказу № 101 від 02.03.2020 року «Про скасування наказу по ДНМУ від 14.01.2020 р. № 01/15/3-ок» виданий ректором Донецького Національного медичного університету ОСОБА_2 , Наказ про прийняття на роботу на посаді провідного фахівця Донецького національного медичного університету, був скасований на підставі того, що перший проректор ДНМУ ОСОБА_3 не мав права другого підпису згідно Наказу від 08.01.2020 року.

Вважає, що наказ ректора Донецького національного медичного університету ОСОБА_2 № 101 від 02.03.2020 року про скасування наказу по ДНМУ від 14.01.2020 р. № 01/15/3-ок в частині його звільнення є незаконним, був сфальсифікований та підлягає скасуванню.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань, станом на 20.01.2020 року, керівником Донецького національного медичного університету був ОСОБА_3 , який мав право видавати накази про прийняття на роботу.

Крім того, відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 1282,33 гривень.

Відповідно до ст.40 КЗоТ України, мається вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника або уповноваженого органу та не містить підставу «видання наказу не уповноваженою особою, що не мала права підпису».

Фальсифікація та внесення неправдивих відомостей підтверджується також тим, що запис в трудовій книжці було зроблено 02.03.2020 року в.о. заступника ректора з кадрової роботи та режиму ОСОБА_4 .

Відповідно до Наказу № 137 від 16.03.2020 року «Про суміщення посад», у зв`язку зі звільненням з посади заступника ректора з кадрової роботи та режиму ОСОБА_5 , було доручено виконання обов`язків на цій посаді провідному фахівцю відділу внутрішнього аудиту ДНМУ ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 на 02.03.2020 року на мав права вносити запис до моєї трудової книжки, що свідчить про внесення останнім вказаних відомостей попередніми датами, оскільки відповідно до посадової інструкції фахівця відділу внутрішнього аудиту він не мав таких повноважень.

З наказом № 101 від 02.03.2020 року позивача було ознайомлено лише 26.03.2020 року.

Про існування наказу № 101 до цього часу позивача ніхто не повідомлял та не ознайомлював, крім того, ні відділ кадрів, ні бухгалтерія не були ознайомлені з вказаним наказом до 26.03.2020 року.

Таким чином, вважає, що Наказ № 101 від 02.03.2020 року «Про скасування Наказу по ДНМУ від 02.03.2020 р. № 01/15/3-ок» виданий з грубим порушенням трудового законодавства України, безпідставний та сфальсифікований.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним наказ ректора Донецького національного медичного університету Кондратенко П.Г. № 1015 від 02.03.2020 року «Про скасування наказу по ДНМУ від 14.01.2020 року №01/15/3-ок», скасувати наказ ректора ДНМУ Кондратенка П.Г. № 101 від 02.03.2020 року «Про скасування Наказу по ДНМУ від 14.01.2020 року №01/15/3-ок», поновивши його на вказаній посаді, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.03.2020 року по день винесення судом рішення.

Ухвалою Краматорського міського суду від 10.04.2020 року, позовна заява була прийнята до розгляду та по ній було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

22.06.2020 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в рамках загального позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду від 02.09.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було відмовлено.

Позивач у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову та просить справу розглянути у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлен належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Відтак, справа розглянута у спрощеному позовному провадженні на підставі ст.274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони послалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статті 124 Конституції України посилено гарантії захисту конституційних прав і свобод, у тому числі трудових, оскільки право громадян на працю є одним з головних у системі конституційних прав у нашій державі. Так, за змістом цієї статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.ст.3 та 4 КзПП України , законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Отже, розпорядчі акти власника чи уповноваженого органу повинні прийматися на підставі та на виконання Законодавства про працю та не суперечити йому.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до наказу №01/15/3-ок від 14.01.2020 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Донецького національного медичного університету на посаду провідного фахівця. (а.с. 8).

Відповідно до Наказу № 101 від 02.03.2020 року «Про скасування наказу по ДНМУ від 14.01.2020 р. № 01/15/3-ок» виданий ректором Донецького Національного медичного університету ОСОБА_2 , Наказ про прийняття на роботу на посаді провідного фахівця Донецького національного медичного університету, був скасований на підставі того, що перший проректор ДНМУ ОСОБА_3 не мав права другого підпису згідно Наказу від 08.01.2020 року. (а.с. 5)

Відповідно до ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Як вбачається з копії трудової книжки 02.03.2020 року до трудової книжки позивача внесено, відповідно запис №13 є недійсним, на підставі наказу №101 від 02.03.2020 року. (а.с. 9)

Відповідно п. 2.26. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Однак, як вбачається з копії трудової книжки запис №14 не містить посилання на норми закону.

Відповідно до ч.3 ст.81 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача, у тому числі і звільнення обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

З огляду на зазначене наказ №01/15/3-ок від 14.01.2020 року виданий ректором ДНМУ ОСОБА_2 є таким, що виданий з порушенням діючих норм трудового законодавства.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги обставини справи та зміст позовних вимог, найбільш ефективним способом поновлення порушеного права ОСОБА_1 є визнання незаконним та скасування наказу №01/15/3-ок від 14.01.2020 року, виданого ректором ДНМУ ОСОБА_2 та поновлення останнього на роботі на посаді провідного фахівця Донецького національного медичного університету.

За таких обставин вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням правової позиції Верховного Суду України (постанова від 14 вересня 2016 р. № 6-419цс16) щодо розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням норм ст.27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати останнього, враховуючи останні два календарних місяці перед звільненням (січень -лютий 2020 року) становить - 169,06 грн.

Розрахунок загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід визначати з кількості днів такого прогулу, тобто починаючи з 03.03.2020 року, який є першим робочим днем після звільнення по день винесення рішення, що загалом становить 132 днів.

Відтак загальна сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу становить 22315,92 грн. (169,06 грн. х 132 днів).

Відповідно до частин 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п 1 п.1 частини 2, частини 1 ст.4 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; за подання до суду фізичною особою особи позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до суду з позовом 06.04.2020 року.

Відповідно до ст.7 Закону України від 14.11.2019 року «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 2102 гривні.

Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору має бути стягнуто судовий збір в сумі 2102,00 грн. за позовну вимогу майнового та немайнового характеру (скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у зв`язку з чим допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 430 ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 22, 40, 235 КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецького Національного медичного університету, третя особа ректор Донецького національного медичного університету Кондратенко Петро Геннадійович про визнання наказу про звільнення противоправним та поновлення на роботі - задовольнити.

Скасувати Наказ ректора Донецького національного медичного університету № 101 від 02.03.2020 року «Про скасування Наказу по ДНМУ від 14.01.2020 р. № 01/15/3-ок».

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця Донецького національного медичного університету.

Стягнути з Донецького національного медичного університету на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2020 року по 02.09.2020 року у розмірі 22315,92 грн. (двадцять дві тисячі триста п`ятнадцять гривень 92 коп.), з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Донецького національного медичного університету в доход держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця Донецького національного медичного університету.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко