УХВАЛА

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 390/1377/15-ц

провадження № 61-13395ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2015 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 липня

2020 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 02 липня 2015 року становить 48 200,07 доларів США.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, скасування запису про обтяження майна і зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 11 листопада 2015 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня

2008 року № 55108С1 у розмірі 48 200,07 доларів США, з яких: прострочена заборгованість - 45 332,60 доларів США, термінові проценти - 491,11 доларів США, прострочені проценти - 2 376,36 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 27 883,79 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 7 821,18 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 липня 2020 року, з урахуванням ухвали Кропивницького апеляційного суду від 30 липня

2020 року (про виправлення описки), апеляційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області

від 11 листопада 2015 року змінено в частині стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня

2008 року № 55108С1 у розмірі 46 963,68 доларів США та 4 889,50 грн, з яких: прострочена заборгованість - 45 332,60 доларів США, термінові відсотки - 508,97 доларів США, прострочені відсотки - 1 122,71 долари США, а також пеню за кредитом - 1 969,19 грн і пеню за відсотками - 2 920,31 грн.

В іншій частині рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2015 року залишено без змін.

04 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2015 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 липня 2020 року, яка не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Як на підставу касаційного оскарження заявник узагальнено посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої

статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявником не додано документи, що підтверджують сплату судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на

статтю 8 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно частини другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною першою та третьою статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Системний аналіз статті 8 Закону України «Про судовий збір» та

статті 136 ЦПК України дає підстави для висновку, що законом передбачено можливість звільнення від сплати судового збору для позивачів у справі.

Оскільки ОСОБА_1 є відповідачем у даній справі, тому відсутні правові підстави для звільнення її від сплати судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Отже, заявнику необхідно сплатити судовий збір в порядку та розмірі, який визначений Законом України «Про судовий збір».

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») визначено, що за подання до суду майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1 218,00 грн.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.

Станом на 02 липня 2015 року за офіційним курсом НБУ 100 доларів США становило в еквіваленті 2 100,6373 грн.

Ураховуючи ціну позову та вимоги касаційної скарги заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 7 308,00 грн

(1 218,00 грн х 3) х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходу бюджету 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотанняОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2015 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 липня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 05 жовтня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Є. Червинська