Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 495/3552/15-ц

провадження № 61-12983ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_3 , в якому просив: визнати його батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_3 ; змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;змінити по батькові дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого ОСОБА_3 .

Змінено прізвище дитини ОСОБА_4 з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Змінено по батькові дитини ОСОБА_4 з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_11 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року - залишено без змін.

Не погодившись із вказаною постановою, 02 березня 2020 року ОСОБА_1 подала через відділення кур`єрської поштової служби до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення апеляційного суду прийнято 31 травня 2018 року, повний текст рішення складено 08 червня 2018 року, а тому останнім днем на його касаційне оскарження було 09 липня 2018 року (з урахуванням вихідних днів).

Натомість, касаційна скарга підписана та, згідно з відміткою на поштовому бланку кур`єрської служби «Спецкур`єр», подана до Верховного Суду 02 березня 2020 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції поновити строк на касаційне оскарженнясудового рішення.

Клопотання мотивовано тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду створило преюдиційність та порушило права ОСОБА_1 під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції в іншій справі № 761/16861/18.

Заявник вказує, що за наслідками розгляду її апеляційної скарги Апеляційним судом Одеської області у постанові від 31 травня 2018 року зроблено висновок, що «перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах з лютого 2004 року не зачіпає права, законні інтереси та обов`язки ОСОБА_1 », однак зазначені висновки значним чином вплинули на її матеріальні права та інтереси при ухваленні постанови Київським апеляційним судом від 04 лютого 2020 року у іншій справі № 761/16861/18 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна та стягнення грошової компенсації.

Згідно з частиною третьою статті 394 цього Кодексу незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок обставин непереборної сили.

Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадку виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що апеляційна скарга на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року була подана ОСОБА_1 через уповноваженого представника, який в подальшому був присутній у судовому засіданні при апеляційному розгляді справи.

Касаційна скарга заявника не містить посилань на наявність обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року, а також на неповідомлення її апеляційним судом про розгляд справи.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Враховуючи, що з дня складення повного тексту рішення суду апеляційної інстанції (08 червня 2018 року) і до дня його касаційного оскарження (02 березня 2020 року) минуло більше одного року, ОСОБА_1 не посилається на наявність обставин непереборної сили, внаслідок виникнення яких вона пропустила строк касаційного оскарження, а також враховуючи ту обставину, що її уповноважений представник був присутній при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 389, 390, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2015 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев