ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3632/20 Справа № 212/7591/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7591/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі Покровське відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі, третя особа: Служба у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу про визнання діяльності працівників Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області неправомірною та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 05 лютого 2019 року о 08.36 годин вона, ОСОБА_1 звернулась до Покровського ВП Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області із письмовою заявою про те що її малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з нею ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 22.00 годині, самостійно залишив місце мешкання. За фактом звернення ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000302 від 05 лютого 2019 року. 05 лютого 2019 року приблизно о 14.00 годин місцезнаходження малолітнього сина позивачки було встановлено. В позові ОСОБА_1 зазначила, що її син ОСОБА_2 навчається в школі посередньо, лінується, і вона як може допомагає йому в навчанні. В день зникнення, а саме 04 лютого 2019 року ОСОБА_2 в школі отримав погану оцінку, позивачка проводила з ним бесіду, він вирішив піти з дому, при цьому нікому нічого не сказавши. Коли помітила, що дитини немає дома, почала його шукати, дзвонила до матері чоловіка, бо в першу чергу подумала, що він пішов до неї, однак в телефонній розмові остання повідомила, що дитини в неї немає, хоча він був у неї. Самостійні пошуки результатів не дали, тому ОСОБА_1 була змушена звернутися до працівників поліції. Працівниками поліції було встановлено місцеперебування малолітнього сина позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , після чого, замість повернути його в родину, працівники поліції влаштували його до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради, згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеного працівниками Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного Управління Національної поліції України в Дніпропетровській області.

Відповідно до відповіді № 1386 від 23.04. 2019 року служба у справах дітей не приймала рішення та не направляла сина позивачки ОСОБА_2 до центру реабілітації.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Чорний І.Я., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП вирішив закрити справу у зв`язку з відсутністю складу і події адміністративного правопорушення. За викладених обставин, ОСОБА_1 вважає, що були порушені її конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично їй заподіяні страждання, внаслідок влаштування малолітньої дитини - сина ОСОБА_2 до КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей № 1», порушились та змінились у негативний бік сімейні стосунки, позивачка та її малолітній син ОСОБА_2 були позбавлені можливості реалізації своїх звичок і бажань, стан здоров`я позивачки погіршився, під час досудового розслідування було принижено її честь та гідність, внаслідок чого остання була вимушена пройти курс лікування. Також ОСОБА_1 вважає, що були порушені її нормальні життєві зв`язки, оскільки прийшлося значний проміжок часу витрачати на захист порушених прав проти неправомірного обвинувачення.

На підставі зазначеного, ОСОБА_1 просила суд визнати діяльність працівників Покровського ВП КВП ГУ НП стосовно влаштування малолітнього Левченка С. ОСОБА_3 до КЗ «Центр соціально психологічної реабілітації дітей № 1» КМР неправомірною та стягнути з Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі на її користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування у розмірі 20 000 грн. а також витрати, понесені позивачкою на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, а саме визнати діяльність працівників Покровського ВП КВП ГУ НП стосовно влаштування малолітнього ОСОБА_2 до КЗ «Центр соціально психологічної реабілітації дітей № 1» КМР неправомірною та стягнути з Покровського ВП КВП ГУ НП на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано її звернення до поліції щодо розшуку сина та останні, після того як знайшли сина, не повернули його матері, а направили до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради, чим порушили її право на вільне спілкування із сином та завдали моральних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу, поданий Головним управлінням поліції Національної поліції в Дніпропетровській області, колегія суддів до уваги не приймає, як такий, що поданий з порушенням порядку визначеного ст. 360 ЦПК України (до відзиву не надано доказів надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, зокрема позивачці ОСОБА_1 ).

Позивачка ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою, в судове засідання не з`явилася, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області Новікову С.А., відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області - Калітвєнцеву Г.А. та третьої особи Служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу ОСОБА_4 , які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05 лютого 2019 року, малолітній ОСОБА_2 був доставлений та прийнятий КЗ «Центр соціально психологічної реабілітації дітей № 1» Криворізької міської ради.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався пунктами 1, 2, 9, 13, 17 Інструкції щодо заповнення форми акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України17.12.2013 № 1095/1239, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2014 року за № 74/24851, та виходив з того, що в діях працівників поліції Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровської області відсутня протиправна поведінка, так як в разі виявлення знайденої дитини працівник поліції зобов`язаний доставити дитину до закладу соціального захисту дітей, а вже подальше влаштування дитини здійснюється відповідно до вимог законодавства органом опіки та піклування за місцем виявлення дитини, про що приймається відповідне рішення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 05 лютого 2019 року, діями працівників поліції Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровської області, які, знайшовши її малолітнього сина ОСОБА_2 , який напередодні пішов з дому та з приводу чого вона звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів, не повернули сина матері (позивачці ОСОБА_1 ), а доставили його до КЗ «Центр соціально психологічної реабілітації дітей № 1» Криворізької міської ради, чим порушили права позивачки на вільне спілкування із власною дитиною та завдали їй моральних страждань, тобто позивачка фактично оскаржує дії працівників поліції, як суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

За правилами частини четвертої статті 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює позивачці ОСОБА_1 її право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі, третя особа: Служба у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу про визнання діяльності працівників Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції в Дніпропетровській області неправомірною, стягнення моральної шкоди та судових витрат - закрити

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 їїправо, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: