КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/6951/17 Головуючий у суді І інстанції Васалатій К.А.
Провадження № 22-ц/824/3535/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» до ОСОБА_1 про визнання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія.» (далі - ПрАТ «УТСК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 недійсним.

На обґрунтування позову зазначено, що 7 вересня 2015 року на адресу ПрАТ «УТСК» надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 25 березня 2015 року за участю автомобіля «Mitsubishi» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . У цьому позові вказано, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УТСК» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593.

Однак, після перевірки статусу полісу № АІ/3447593 було з`ясовано, що останній у встановленому порядку ПрАТ «УТСК» не укладався та має статус втраченого бланку згідно інформації повіреного ФОП ОСОБА_3 за договором доручення № 638/ю від 24 квітня 2013 року, яка надійшла до позивача на початку липня 2015 року. У зв`язку з цим, ПрАТ «УТСК» відразу було розміщено оголошення про втрату бланку полісу № АІ/3447593 у газеті «Експрес об`ява», а також невідкладно внесено до Централізованої бази даних МТСБУ інформацію щодо втрати даного бланку полісу. Крім того, було встановлено, що підпис на копії вказаного полісу не збігається з підписом повіреного ОСОБА_3 , тобто підписаний невстановленою особою за відсутності законних підстав і повноважень.

Отже, оскільки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 був втрачений і надалі підписаний невстановленою та не уповноваженою на те особою, на підставі вимог статей 92, 203, 207, 215 ЦК України позивач вважає його недійним з моменту укладення.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 недійсним з моменту його укладення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 3 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач через свого представника - адвоката Кріля В.Я. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Як на підставу своїх вимог представник відповідача посилається на те, що у суду першої інстанції не було підстав, передбачених статтею 280 ЦПК України для ухвалення рішення в заочному порядку, оскільки у письмових запереченнях на позовну заяву він просив розглядати справу за його відсутності за умови належного повідомлення про кожну дату та час судового засідання.

Вказує на те, що ДТП відбулося 25 березня 2015 року у зв`язку з чим відповідач невідкладно звернувся до ПрАТ «УТСК» з відповідним повідомленням із зазначенням його полісу № АІ/3447593. Натомість ОСОБА_3 повідомив позивача про втрату полісів лише на початку липня 2015 року, а відомості про втрату полісу № АІ/3447593внесено до Централізованої бази даних МТСБУ ще 30 червня 2015 року, тобто до моменту відповідного повідомлення повіреного, що свідчить про бажання позивача уникнути відповідальності та сплати страхового відшкодування в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Уніка». Крім того, суду не надано жодного підтвердження розміщення оголошення про втрату бланків полісів у газеті, а також не вказано яким саме чином встановлено невідповідність підпису ОСОБА_3 на копії полісу № АІ/3447593, в якому міститься печатка позивача, адже суду не надано висновків експертиз на предмет невідповідності підпису.

При цьому достатнім доказом того, що на дату ДТП винна особа мала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є пред`явлення на місці ДТП оригіналу такого полісу, який видається страхувальнику, а наявність або відсутність запису в Централізованої бази даних МТСБУ та його зміст не впливає на недійсність фактично укладеного договору страхування та є виключною зоною відповідальності страховика.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 . просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Як на підставу своїх запереченьпредставник позивача посилається на те, що всі чотири умови, визначені у статті 280 ЦПК України, одночасно існували на момент ухвалення судом рішення, тому суд обґрунтовано ухвалив його в заочного порядку.

Оскільки страховий платіж на реквізити позивача не надходив, а поліс вважається втраченим, то у ПрАТ «УТСК» відсутні зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування. Відповідно до довідки від 28 січня 2016 року, страхова премія за реалізацію полісу № АІ/3447593 на розрахункові рахунки ПрАТ «УТСК» також не надходила. Підпис, який міститься на копії полісу АІ/3447593 зовсім не збігається з підписом агента ОСОБА_3 на договорі доручення і у даному випадку не потрібно бути експертом, щоб візуально помітити різницю між цими підписами.

Звертає увагу на те, що поліси страхування передаються агентам з вже проставленими печатками страховика, печатка не ставиться безпосередньо під час укладання договору страховим агентом, а в даному випадку у втраченому полісі страхування також стояла печатка та будь хто міг скористатися втраченим бланком. Поліс № АІ/3447593 рахується втраченим, а страховий платіжпо ньому на рахунок не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2015 року о 16 год. 05 хв. по бул. Л.Українки, 2 в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 5 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу (а.с. 5).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 від 8 серпня 2014 року була застрахована в ПрАТ «УТСК», строком дії з 11 серпня 2014 року до 10 серпня 2015 року (а.с. 6).

Відповідно до договору доручення № 638/ю, укладеного 24 квітня 2013 року між ПрАТ «УТСК» та ФОП ОСОБА_3 , останній як повірений зобов`язався від імені страхової компанії як довірителя здійснювати на території України певні дії, зокрема бути уповноваженим представником довірителя на етапі переговорів з приводу укладання та безпосередньо укладати договори страхування, в межах повноважень, визначених цим договором та/або окремого доручення/довіреності у разі потреби (а.с.7-11).

Згідно з наданої позивачем копії накладної № 16697 про видачу бланків страхових полюсів, ФОП ОСОБА_3 17 липня 2014 року прийняв від представника ПрАТ «УТСК» бланки страхових полюсів серії (код) АІ, починаючи з номера 3447507 та закінчуючи номером 3447626, а всього 129 штук (а.с. 12).

Однак, після перевірки статусу полісу № АІ/3447593 позивач дійшов висновку, що останній у встановленому порядку ПрАТ «УТСК» не укладався та має статус втраченого бланку за інформацією повіреного ФОП ОСОБА_3 , яка за доводами позивача надійшла до нього на початку липня 2015 року (а.с. 15).

У зв`язку з цим, ПрАТ «УТСК» було розміщено оголошення про втрату бланку полісу № АІ/3447593 у газеті «Експрес об`ява» (випуск № 27, 17-23 липня 2015 року), а також внесено до Централізованої бази даних МТСБУ інформацію щодо втрати даного бланку полісу (а.с. 13-14).

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що поліс № АІ/3447593 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягає визнанню недійсним як такий, що не укладався позивачем у встановленому порядку та визнаний ним втраченим бланком, а підпис на копії цього полісу не збігається з підписом повіреного ФОП ОСОБА_3 .

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, та документом суворого обліку.

Частинами першою, другою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України Про страхування, відповідно до якої для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.

Згідно із статтею 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору (полісу) недійсним, ПрАТ «УТСК» зазначало, що договір страхування з ОСОБА_1 було укладено особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень, оскільки він підписаний не повіреним ФОП ОСОБА_3 , абланк поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 було втрачено, про що було зроблено оголошення в газеті «Експрес об`ява» та внесено до Централізованої бази даних МТСБУ інформацію щодо втрати даного бланку полісу.

Так, загальні підставі недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Додаткові підстави недійсності договору страхування зазначені у статті 998 ЦК України, якою передбачено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Встановлено, що бланк полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 за відповідною накладною № 16697 від 17 липня 2014 року було передано повіреному ПрАТ «УТСК» згідно договору доручення № 638/ю від 24 квітня 2013 року ФОП ОСОБА_3 .

Зі змісту полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 від 8 серпня 2014 року, виданого ОСОБА_1 на підтвердження укладення договору страхування, вбачається, що цей договір від імені ПрАТ «УТСК» укладено агентом, підпис якого скріплено круглою печаткою «Для страхових полюсів», яка зберігалася у позивача. Строк дії договору сторонами погоджено з 11 серпня 2014 року по 10 серпня 2015 року. Крім того, у полісі зазначено, що страховий платіж у розмірі 1 092 грн страхувальник сплатив 8 серпня 2014 року, тобто під час укладення цього договору.

Отже, сторони при укладенні договору страхування досягли згоди щодо усіх його істотних умов. При цьому, він укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що свідчить про дотримання вимог законодавства щодо змісту і форми цього правочину та відрізняє його від бланка полісу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року в справі № 521/6723/15-ц (провадження № 61-18202св18).

Посилання позивача на те, що поліс не підписаний уповноваженим не це повіреним (агентом) не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки ця обставина може бути встановлена виключно за допомогою такого засобу доказування як висновок експерта, втім позивач не надав суду висновку почеркознавчої експертизи, проведеної на його замовлення, і клопотання про призначення судової експертизи в суді першої інстанції не заявлялося.

Також встановлено, що ДТП за участю відповідача, який керував застрахованим транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з НОМЕР_1 , мало місце 25 березня 2015 року, тоді як дії позивача, щодо оголошення про втрату полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 від 8 серпня 2014 року, були вчиненні позивачем лише у липні 2015 року. Більш того, жодного повідомлення повіреного ФОП ОСОБА_3 про втрату ним отриманих у позивача банків полісів матеріали справи не містять.

Згідно із копією листа МТСБУ № 7/2-287307 від 15 березня 2016 року, надісланого на запит представника відповідача, достатнім доказом того, що на дату ДТП винна особа мала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є пред`явлення на місці ДТП оригіналу такого полісу, який видається страхувальнику, а наявність або відсутність запису в Централізованій базі даних МТСБУ та його зміст не впливає на недійсність фактично укладеного договору страхування та є виключною зоною відповідальності страховика (а.с. 34).

Водночас із даного листа вбачається, що страховик вніс до Централізованої бази даних МТСБУ інформацію про втрату бланку полісу № АІ/3447593 саме 30 червня 2015 року, натомість за доводами позивача ФОП ОСОБА_3 повідомив його про втрату полісів лише на початку липня 2015 року

Вищевикладене свідчить про те, що інформація про втрату поліса № АІ/3447593 була оприлюднена позивачем ще до моменту відповідного повідомлення повіреного, яке відсутнє в матеріалах справи, а також після настання страхового випадку та повідомлення відповідача про ДТП, яка сталася за його участі. Таким чином, згідно з підставами позову оспорюваний поліс було втрачено позивачем та оголошено його у зв`язку з цим недійсним після дати, вказаної в полісі як дата укладення договору страхування (8 серпня 2014 року) та після виникнення обов`язку страховика з виплати страхового відшкодування.

Такий висновок підтверджується також тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, у справі № 756/10073/15-ц за позовом ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок ДТП, було стягнуто з відповідача на користь страхової компанії потерпілої сторони ДТП непокриту оспорюваним полісом № АІ/3447593 майнову шкоду в розмірі 20 479,40 грн, яка відшкодована власнику пошкодженого автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 за договором добровільного страхування. При цьому ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року провадження у даній справі в частині позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка» до ПрАТ «УТСК» про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок ДТП закрито з підстав того, що спір між юридичними особами належить до юрисдикції господарських судів (а.с. 94-99).

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 17 січня 2020 року в справі № 910/6693/17 у задоволенні позову ПрАТ «СК «Уніка» до ПрАТ «УТСК» простягнення 50 000 грн (ліміт відповідальності страховика) було відмовлено у зв`язку з тим, що оскаржуваним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3447593 визнано недійсним з моменту його укладення.

Доводи позивача про те, що при укладенні договору не було внесено страхового платежу і страхова премія на розрахункові рахунки ПрАТ «УТСК» не надходила колегією суддів відхиляються з посиланням на зміст самого полісу, з якого вбачається, що страховий платіж в розмірі 1 092 грн сплачений 8 серпня 2014 року. При цьому питання договірних взаємовідносин позивача та його повіреного щодо виконання умов договору доручення № 638/ю від 24 квітня 2013 року ніяким чином не може впливати на права, свободи чи інтереси інших осіб, у тому числі залучених останнім страхувальників.

Не зайвим буде зазначити, що вказані доводи позивача про те, що факт несплати відповідачем страхового внеску 8 серпня 2014 року свідчить про неукладення сторонами договору страхування є безпідставними і не впливають на правильність вирішення спору, з огляду на таке.

Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому необхідно розмежовувати поняття укладення договору та набрання чинності договором .

Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тоді як набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору.

Таким чином, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності, а тому несплата страхового платежу не є підставою для визнання укладеного договору страхування недійсним з підстав, заявлених позивачем.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору страхування в силу положень статей 203, 215, 998 ЦК України, оскільки чинне законодавство не встановлює несплату страхового платежу підставою для визнання договору страхування (полісу) недійсним.

Такої ж позиції притримується Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 528/436/15-ц (провадження № 61-22740св18).

Виходячи з вищевикладеного, колегія приходить до висновку, що наявність полісу з усіма необхідними реквізитами відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про страхування» є підтвердженням факту укладення сторонами договору страхування 8 серпня 2014 року, тобто до настання страхового випадку 25 березня 2015 року, а тому відсутні правові підстави для визнання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Крім того, згідно з пунктом 3.5 Глави 3 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 7 липня 2010 року № 238/2010, наявність оголошень або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика від виконання зобов`язань за договором, оформленим на такому бланку.

Належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК України, позивачем не надано, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

У зв`язку з цим, суд повинен був неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі, втім зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що розглядаючи вказаний позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «УТСК» до ОСОБА_1 про визнання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог статті 382 ЦПК України з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 2 400 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» до ОСОБА_1 про визнання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» на користь ОСОБА_1 2 400 грн (дві тисячі чотириста гривень) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній