Справа № 159/7164/19
Провадження № 2/159/298/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області за правилами спрощеного позовного провадження (письмового) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач 28.12.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить змінити збільшити - розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду від 10.07.17 р. у справі № 159/2 048/17 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 11.10.98 р., але спільно не проживають більше 2 х років. Діти сторін залишились на її утриманні. Так як відповідач добровільно утримання спільним неповнолітнім дітям сторін не надавав, вона звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.07.17 р. у справі за її позовом до ОСОБА_2 , з останнього було стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей: дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 1 000 грн на кожну дитину щомісячно з 01.06.17 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття відповідач на підставі рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.12.17 р. сплачував на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжила навчання, аліменти у розмірі 1 000 грн на час навчання, до досягнення останньою 23 років, з 31.10.17 р. і до закінчення навчання 27.06.19 р.. На даний час старша дочка сторін навчання закінчила і відповідач припинив сплату коштів на утримання останньої. Розмір отримуваний нею на даний час аліментів є незначним, недостатнім та сплачується із затримками. Їй самостійно забезпечити належне утримання неповнолітньої дитини сторін дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є складно, витрати на утримання останньої зросли. Покликаючись на ст. 180, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 182 СК України, зазначає, що добровільно на її звернення збільшити розмір сплачуваних аліментів відповідач не бажає. Він є працездатним, має несталий достатній доход. Тому просить позов задовольнити.

За ухвалою суду від 30.01.20 р. розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (письмового).

Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідач отримав під розпис 07.02.20 р..

За станом на 02.03.20 р. відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Та обставина, що сторони перебувають у шлюбі з 11.10.98 р., стверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 11.10.98 р. Ковельським МВ РАГСу Волинської області.

Однак доводи позивача про те, що сторони шлюб розірвали, що містяться у її позовній заяві відразу ж після доводів про реєстрацію шлюбу, не підтверджені жодними доказами.

Та обставина, що неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільною неповнолітньої дитиною сторін, стверджується копією свідоцтва про її народження.

Відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 10.07.17 р. у цивільній справі № 159/2 048/17 провадження № 2/159/774/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, що набрало законної сили 29.08.17 р., судом з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання вказаних вище двох неповнолітніх дочок сторін у розмірі по 1 000 грн щомісячно на кожну дитину з 01.06.17 р. та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Старша дитина сторін дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідно до змісту позовних вимог, позивач розуміє та стверджує, що з досягненням старшою за віком спільною дитиною сторін дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення аліментів на утримання молодшої дочки сторін неповнолітньої ОСОБА_3 , 20.12.07 р. не припинилось, але суму 1 000 грн аліментів на утримання останньої вона вважає недостатньою.

Відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи такі спори по суті, суд аналізує та порівнює майновий стан та стан здоров`я (інші обставини, що мають значення для вирішення спору), сторін на час присудження (стягнення) аліментів за рішення суду, та майновий стан і стан здоров`я тих же сторін на час подання позову про збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів.

Доказів того, що за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.12.17 р. відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжила навчання, у розмірі 1 000 грн з 31.10.17 р. і до закінчення дочкою навчання, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач суду не надала.

Враховуючи вище зазначені норми права та обсяг доказів, що надані у розпорядження суду позивачем, суд приходить до висновку, що є неможливим на виконання вимог ст. 192 СК України порівняння майнового стану сторін у розглядуваній справі за станом на дату винесення рішення про стягнення аліментів Ковельським міськрайсудом Волинської області від 10.07.17 р. та за станом на даний час, а також з врахуванням майнового становища сторін на час стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки та на час закінчення останньою навчання.

Відповідно позивач не навела доводів та не надала доказів ні на користь погіршення свого майнового стану, ні на покращення майнового стану відповідача.

У постанові ВС України від 05.02.14 р. у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Згідно зі ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення ч. 3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Законом України від 03.07.18 р. № 2475-VIII частину першу ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.19 р. у справі № 632/580/17.

Таким чином законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, а не встановлення іншого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на що позивач також покликається у позовній заяві.

При цьому суд враховує, що у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1 626 гривень, з 1 липня 1 699 гривень, з 1 грудня 1 779 гривень; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2 027 гривень, з 1 липня 2 118 гривень, з 1 грудня 2 218 гривень.

Але зміна законодавства в частині визначення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для зміни розміру аліментів у судовому порядку, оскільки порядок стягнення аліментів у мінімально гарантованому розмірі врегульовано ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у розглядуваному випадку позивач не довела, що її матеріальний стан нижчий, порівняно із матеріальним станом відповідача, а також не довела погіршення її здоров`я, як одержувача аліментів або поліпшення здоров`я відповідача, як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів.

Позивачем, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, не надано належних доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного раніше рішенням суду розміру аліментів на утримання на даний час неповнолітньої дочки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про безпідставність заявленого позову.

А тому з врахуванням наведеного вище у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 137, 141, 209, 280, 281, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. 192 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_2 , і. н. НОМЕР_3 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_4 , і. н. НОМЕР_5 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:І. М. Логвинюк