КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6629/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року у складі судді Мицик Ю.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Алькор Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Партнерс» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування протиправних рішень та відшкодування завданої матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Алькор Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Партнерс» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування протиправних рішень та відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції його права на захист, просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, за змістом, що про ухвалу Дарницького районного суду м. Києві від 09 грудня 2019 року скаржнику не було відомо, про її існування від дізнався з ухвали від 15 січня 2020 року, якою йому було повернуто позовну заяву.

Посилаючись на те, що ухвалу про залишення без руху ним не було отримано, чим порушено право на справедливий розгляд його справи, в зв`язку з чим просив скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_1 , відповідачі: Щелков Д.М. , ОСОБА_2 та ТОВ «Меркурій Партнерс» в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення адвоката Чуйко Я.В. в інтересах ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест», який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 21.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування протиправних рішень та відшкодування завданої матеріальної шкоди (а.с. 1-9).

09 грудня 2019 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 175 та 177 ЦПК України та надано строк для усунення її недоліків(а.с. 11-13).

15 січня 2020 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто позивачу (а.с. 19-20).

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції керувався ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що ухвала від 09.12.2019 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, була «вручена за довіреністю» 08.01.2020 року , що вбачається з роздруківки сайту офіційного інтернет-ресурсу «Укрпошта», а також надіслана на електронну адресу позивача та отримана ним 17.12.2019 року.

Отже, з повертаючи позов, районний суд виходив з того, що у встановлений судом строк позивачем, який отримав ухвалу від 09.12.2019 року про залишення його позовної заяви без руху, не усунув недоліки зазначені в ній.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Так, матеріали справи, містить супровідний лист від 09.12.2019 року про направлення копії ухвали про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 14). З вказаного супровідного листа вбачається, що ухвала від 09.12.2019 року направлялась на електронну адресу та адресу проживання позивача.

Порядок вручення судових рішень визначено ст. 272 ЦПК України.

Згідно з ч. ч. 5, 6 вказаної статті учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З реєстру відправки кореспонденції від 12.12.2019 року, вбачається, що на адресу проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , було відправлено два конверта (а.с. 16) та відповідно до інформації з сайту офіційного інтернет-ресурсу «Укрпошта» вбачається, що поштове відправлення вручено за довіреністю 08.01.2020 року, проте встановити, чи дійсно дане відправлення отримав позивач, не вбачається за можливе (а.с.17-18).

Крім того, з відомостей про направлення ухвали від 09.12.2019 року у вигляді електронного повідомлення від 17.12.2019 року, не вдається встановити дійсність отримання вказаної ухвали позивачем, оскільки в ньому відсутня інформація, яка підтверджувала б доставку документа адресату (а.с.15).

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів щодо отримання позивачем ухвали суду, щодо залишення його позовної заяви без руху та дійшла до висновку, що ухвала районного суду від 09.12.2019 року не була отримана позивачем та повторно судом не направлялась.

Таким чином, у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав визнавати позовну заяву неподаною та повертати її, а тому, оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 ..

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення рішення.

Повне судове рішення складено14 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: