ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 814/498/19 Номер провадження 22ск/814/1/20 Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Абрамова П.С.,

за участю секретаря судового засідання Зеленської О.І.

представника заявниці ОСОБА_1 , представника банку Шафрановського Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 21 травня 2019 року в справі №33/17 за позовом Акціонерного товариства "Полтава-Банк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно,-

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася з заявою, у якій просила суд скасувати у повному обсязі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 21 травня 2019 року у справі №33/17 за позовом Акціонерного товариства «Полтава-Банк» до ОСОБА_2 , яким вирішено позовні вимоги Банку та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №667 від 02 вересня 2011 року на загальну суму 719 833,33 гривні звернуто стягнення на заставне майно згідно договору застави від 14 червня 2012 року, а саме: автомобіль, легковий комбі, марки, моделі «Fiat Cinquecento», випуску 2012 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу його на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Полтава-Банк» витрати по сплаті третейського збору у розмірі 6099,17 гривень, ухвалене у м . Полтаві, вул . Старий Поділ, 8.

Підстави звернення з даною заявою вмотивовувала тим, що 02 вересня 2011 року між нею та ПАТ «Полтава-банк» укладений Кредитний договір №667 про отримання споживчого кредиту.

14 червня 2012 року Додатковою угодою №1 до вказаного вище договору ОСОБА_2 відкрито не відновлювальну кредитну лінію зі строком дії до 01 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання умов основного кредитного договору та додаткової угоди 14 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Полтава-банк» укладений договір застави за умовами якого переданий у заставу належний заявниці транспортний засіб: автомобіль, легковий комбі, марки, моделі «Fiat Cinquecento», випуску 2012 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

18 листопад 2016 року АТ «Полтава-банк» звернувся з позовною заявою до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» з вимогою про звернення стягнення на заставне майно (автомобіль зазначений вище).

Вказували, що умови кредитного договору та договору застави містять третейське застереження.

ОСОБА_2 вказує на те, що при укладенні кредитного договору, який має стандартну форму і є лише договором приєднання, не мала можливості змінити умови договору, шляхом складання протоколу розбіжностей та остаточного погодження запропонованих умов в офісі ПАТ «Полтава-Банк», оскільки умова договорів в частині третейського застереження (п. 6.5 ст. 6 Кредитного договору та п. 3.2 Договору застави) були обов`язковими для кредитоодержувача.

Заявник вважає, що дані пункти договорів були укладені з порушенням вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейській суди», оскільки з тексту Договорів вбачається, що регламент жодного із Постійно діючих третейських судів не були невід`ємною частиною договору та не надавалися ОСОБА_2 разом з договором, що виключало можливість ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справ у третейському суді.

Так, вказує на те, що в основному Кредитному договорі взагалі не визначено третейський суд, а в договорі застави регламент Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» не розглядався як невід`ємна частина угоди, не вказані сторони та їх місцезнаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови договору, які містять відповідні відомості.

Також заявник вважає, що третейське застереження у викладеній формі у договорі порушує її право на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням положень ст. 14 Закону України «Про третейські суди», яка визначає, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Вважає, що третейське застереження, зазначене у договорі, порушує права ОСОБА_2 , оскільки позбавляє її права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати судового збору, визначеного ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тощо.

Невідповідність третейської угоди у вигляді третейського застереження у Договорі вимогам законодавства є підставою вважати третейську угоду нікчемною.

Звертає увагу на те, що п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» передбачає, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі і споживачів послуг банку (кредитної спілки).

В судовому засіданні представник заявника адвокат Панченко О. заяву підтримала в повному обсязі.

Представник АТ «Полтава-Банк» надав відзив на заяву, у якому наводить підстави з яких у задоволенні заяви ОСОБА_2 має бути відмовлено. Ція позиція підтримана ним і в ході судового розгляду справи.

Вказує на те, що вимоги пункту 14 ст. 6 Закону України «Про третейській суди» щодо обмеження компетенції третейських судів не поширюється на спори, що виникають з акцесорних договорів, навіть за умови, якщо такими договорами забезпечено виконання зобов`язання за споживчим кредитом. Посилається на практику ВС з даного питання (постанова ВП ВС у справі №755/11648/15-ц від 12 грудня 2018 року).

Міркування ОСОБА_2 щодо необізнаності про розгляд справи в третейському суді спростовуються матеріалами третейської справи №33/17.

Також вказує, що постановою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі №553/4116/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним третейського застереження у п. 6.5 Кредитного договору від 02 вересня 2011 року №667 та у п. 3.2 договору застави від червня 2012 року, укладених між нею та АТ «Полтава-банк»

Перевіривши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи та третейської справи №33/17, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 2 вересня 2011 року та 14.06.2012 року , між ПАТ « Полтава банк» та ОСОБА_2 був укладений споживчий кредитний договір № 667 у відповідності з умовами якого банк надав позичальнику грошові на термін до 1.09.2017 року у розмірі 180000 грн. під 18 % річних .

В подальшому сторони укладали додаткові угоди 14.06.2012 року відповідно до яких змінювався розмір та строки повернення кредитних коштів.

п. 6.5 договору сторони передбачили третейське застереження , що спори щодо виконання даного договору можуть бути розглянуті у третейських судах, у відповідності з регламентом третейського суду до якого передається спір.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним даної умови кредитного договору відмовлено в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

На забезпечення виконання умов даного кредитного договору , 14 червня 2012 року між сторонами було укладено договір застави . автомобіля «Fiat Cinquecento».

П. 3.2. договору сторони узгодили третейське застереження, згідно з яким, звернення стягнення на предмет заяви здійснюється за рішенням суду або за рішенням Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» за вибором банку або в позасудовому порядку. ( а. с. 15).

ОСОБА_2 належним чином умови укладених договорів не виконувала отримані кредитні кошти банку не повернула.

21 листопада 2016 року АТ «Полтава-банк», яке є правонаступником ПАТ «Полтава-банк», звернулося до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» з позовом до ОСОБА_2 , у якому порушило вимоги про звернення стягнення на заставне майно: транспортний засіб: автомобіль, легковий комбі, марки, моделі «Fiat Cinquecento», випуску 2012 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 21 травня 2019 року позовні вимоги позивача Акціонерного товариства «Полтава-банк» задоволено у повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №667 від 02 вересня 2011 року на загальну суму 719 833 (сімсот дев`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 33 копійки звернуто стягнення на користь Акціонерного товариства «Полтава-банк» на заставне майно ОСОБА_2 згідно договору застави від 14 червня 2012 року, а саме: автомобіль легковий комбі -В, марка: Fiat, модель: Cinquecento, шасі (кузова, рама) № НОМЕР_2 , 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Полтавським ВРЕР 14 червня 2012 року, шляхом продажу на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Полтава-банк» витрати по сплаті третейського збору у розмірі 6009 гривень 17 копійок.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Полтава-банк», третейський суд виходив з того, що справа підсудна третейському суду, позивачем доведено факт наявності заборгованості за основним зобов`язанням (Кредитним договором) та підстав для звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1)справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2)рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3)третейську угоду визнано судом недійсною;

4)склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5)третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Щодо прийняття рішення у спорі не передбаченому третейською угодою, та визнання третейської угоди судом недійсною;

Як вбачається з п. 3.2. договору застави , звернення стягнення на предмет заяви здійснюється за рішенням суду або за рішенням Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації « Український правовий союз» за вибором банку або в позасудовому порядку. ( а. с. 15).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ст. 2 Закону України «Про третейські суди» (Закон № 1701-IV) третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди»).

Умовами третейського застереження у договорі застави, укладеного між сторонами, передбачено можливість звернення стягнення на предмет застави за рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» у відповідності з Регламентом цього третейського суду.

Нормами ст. 12 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Будь-яких окремих вимог до суду про визнання недійсною третейської угоди ОСОБА_2 не заявляла.

З`ясувавши зміст третейського застереження, суд вважає, що за формою та змістом третейська угода відповідає вимогам ст. 12 Закону та відсутні підстави вважати її недійсною.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність регламенту третейського суду , як невід`ємної частини третейської угоди є безпідставним.

Регламент третейського суду це внутрішній документ суду, який визначає порядок та правила вирішення спорів у Третейському суді.

Підписуючи третейське застереження в договорі застави, ОСОБА_2 виявила згоду на розгляду справи згідно з регламентом третейського суду, що не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України. Закон не зобов`язує сторони , при укладення третейського застереження долучати до нього регламент третейського суду.

Є безпідставними її посилання на вимоги закону України «Про захист прав споживачів» та на правову позицію Конституційного суду України, яка була викладена у рішення від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011.

Аналіз застосування вимог закону України «Про захист прав споживачів буде надано нижче.

Щодо підвідомчості справи третейскому суду .

Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (ст. 5 Закону «Про третейські суди»).

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: ….

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ( ст. 6 Закону № 1701-IV)

Права та обов`язки споживачів урегульовано у Законі № 1023-XII.

У Преамбулі Закону № 1023-XII зазначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 22 статті 1 Закону № 1023-XII у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону № 1023-XII.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону № 1023-XII, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. У Законі урегульовані відносини саме споживача.

Частиною першою статті 11 Закону № 1023-XII визначено, що між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Зазначені норми розміщені у §1 Загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання Глави 49 Забезпечення виконання зобов`язання Книги п`ятої Зобов`язальне право ЦК України.

Суд приходить до висновку, що договір застави є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного.

Договір застави не є споживчим договором, а сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб заставодавця.

Оскільки заставодавець ОСОБА_2 є стороною акцесорного зобов`язання, не є споживачем і Законом № 1023-XII не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень, то висновки третейського суду щодо підвідомчості йому даного спору є вірними.

Такий висновок відповідає висновкам ВП ВС у справі № 755/11648/15-ц постанова від 12 грудня 2018 року.

Дотримуючись принцип юридичної визначеності, суд не встановив підстав для відступу від зазначених правових висновків .

Щодо інших доводів

З матеріалів третейської справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про наявність третейського провадження, копію позову отримала (а .с 4), судові повідомлення про необхідність явки в судові засідання також отримувала, залучила до участі в провадженні представника адвоката Корж О.В.

В ході третейського провадження ОСОБА_2 не заявляла свою незгоду з третейським застереженням, як і не заперечувала щодо регламенту третейського суду, маючи можливість ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Вказані обставини у повній мірі спростовують доводи заявниці в тій частині, що вона була обмежена у праві вибору третейського судді та третейського суду, і не свідчать про нікчемність угоди в цій частині.

В свою чергу, правова оцінка положенням та умовам кредитного договору №667 від 02 вересня 2011 року в частині домовленості сторін про передачу спорів на розгляд третейському суду на вибір Банку надана у постанові Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі №553/4116/19.

Висновки, наведені у постанові Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року не вказують на недійсність третейського застереження у договорі застави, укладеного між сторонами на виконання умов основного зобов`язання, з підстав, викладених вище.

Доводи представника АТ «Полтава-банк» в цій частині є слушними та спростовують підстави звернення ОСОБА_2 з цією заявою.

Зазначення в рішенні Третейського суду щодо наявності третейського застереження, викладеного у п.6.5 споживчого кредитного договору № 667, не є підставою для скасування рішення третейського суду, оскільки третейський суд послався на третейське застереження зазначене в п. 3.2 договору застави від 14.06.2012 року, що було предметом третейського розгляду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 21 травня 2019 року в справі №33/17.

Оскільки у задоволенні заяви ОСОБА_2 слід відмовити, сплачений нею судовий збір компенсації за рахунок АТ «Полтава-банк» не підлягає.

Керуючись ст. ст. 457, 458, 460 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Український правовий союз" від 21 травня 2019 року в справі №33/17 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, яким є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов