Справа № 646/6269/16-ц
№ провадження 2/646/23/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

за участю секретаря Хілінського М.І.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними; зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання правочинів дійсними; зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання добросовісним набувачем транспортних засобів, керуючись частиною 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просить з урахуванням уточненої позовної заяви визнати недійсним договір купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2732 від 28.04.2016, оформлений в ТЦС №6341 РСЦ МВС в Харківській області щодо продажу легкового автомобіля PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 за ОСОБА_6 від 10.05.2016; визнати недійсним свідоцтво серія/№ СХО126507 про реєстрацію транспортного засобу PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 , видане ОСОБА_6 . Також ОСОБА_4 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу ТСН 6341/1/2990 від 10.06.2016, оформлений в ТЦС №6341 РСЦ МВС в Харківській області щодо продажу легкового автомобіля TOYOTA HIGH LANDER, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , якому закріплено номерний знак НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER, 2013 року випуску, колір сірий, кузова НОМЕР_3 за ОСОБА_6 від 10.05.2016; визнати недійсним свідоцтво серія/№ НОМЕР_5 про реєстрацію PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 , видане ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_4 просить визнати недійсним договір купівлі продажу ТСЦ 6341/1/2888 від 05.05.2016, оформлений в ТЦС №6341 РСЦ МВС в Харківській області щодо продажу легкового автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_6 , якому закріплено номерний знак НОМЕР_7 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу ТOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_6 за ОСОБА_6 ; визнати недійсним свідоцтво серія/№ НОМЕР_8 про реєстрацію транспортного засобу ТOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_6 , видане ОСОБА_6 .

В обґрунтування заявленого позову Позивач ОСОБА_4 посилається, що він та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.07.1990 до 11.11.2003, а після розірвання шлюбу фактично до 01.04.2014 продовжували жити однією сім`єю, вести спільне господарство, купувати майно, опікуватись родиною, виховувати дітей. Факт сумісного проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з 11.11.2003 до 01.04.2014 встановлено заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2015 у справі №640/3435/15-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.07.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2015 залишено без змін, отже набрало чинності.

Позивач стверджує, що за час спільного проживання із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу вони придбали зазначені автотранспортні засоби, а саме PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 , TOYOTA HIGH LANDER, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , ТOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_6 , які за згодою сторін оформлені на ОСОБА_5 . В подальшому у зв`язку із припиненням фактичних шлюбних відносин та за відсутності згоди щодо поділу спільного майна, Позивач 08.04.2016 звернувся до суду із позовом про його поділ, зокрема поділ придбаних транспортних засобів та визнання за ним права власності на Ѕ частину кожного з них. За його позовом відкрито провадження №646/4557/16-ц, під час розгляду якого виявилося, що автомобілі PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 , TOYOTA HIGH LANDER, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , ТOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_6 були перереєстровані на ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_5 17.04.2015 зареєструвала шлюб. Перереєстрація права власності на спірні автомобілі відбулася на підставі укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договорів купівлі-продажу, що оформлені в ТЦС №6341 РСЦ МВС в Харківській області, із видачею на ім`я ОСОБА_6 свідоцтв про реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів.

За зазначених обставин Позивач вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 допустили домовленість щодо незаконного виведення із володіння Позивача транспортних засобів, позбавили його можливості керувати ними, укладені договори суперечать вимогам ст. 41 Конституції України, статей 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, статей 203, 215, 216, 369 Цивільного кодексу України, стверджує, що неправомірними діями ОСОБА_5 було порушене його абсолютне право власності, його позбавлено належного на праві сумісної власності майна, на момент укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_6 знав, що речі відчужуються особою, яка на це не має право, тобто він є незаконним володільцем майна та недобросовісним його набувачем.

Також Позивач наголошує, що оскільки державну реєстрацію транспортних засобів PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_1 , TOYOTA HIGH LANDER, 2013 року випуску, колір сірий, кузов НОМЕР_3 , ТOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, колір білий, кузов НОМЕР_6 на нового власника здійснено без нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника, тобто порушено вимоги «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за №1388, та «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів», що затверджена Наказом МВС України від 11.08.2000 за №379 така реєстрація має бути скасована та визнані недійсними свідоцтва про неї, видані на ім`я ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги позивача ОСОБА_4 не визнала, надавши суду відзив та додатковий відзив на позовну заяву, в яких зазначила, що не заперечує, що дійсно після розлучення та до 01.04.2014 із позивачем вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2015 у справі №640/3435/15-ц. Між тим, в цей період ОСОБА_5 мала достатній дохід, займалась підприємницькою діяльністю, в той час як Позивач не мав достатнього доходу хоча формально був зареєстрований як суб`єкт господарювання (ФО-П), але фактично такої діяльності не здійснював, що підтверджується інформацією податкової служби про відсутність протягом 2012-2014 років доходу від здійснення такої підприємницької діяльності. Транспортні засоби TOYOTA HIGH LANDER, 2013, реєстраційний номер НОМЕР_4 , TOYOTA LAND CRUISER, 2013, реєстраційний номер НОМЕР_9 , PORSHE PANAMERA, 2013, реєстраційний номер НОМЕР_10 придбавались ОСОБА_5 за власні кошти та виключно для виробничих потреб, пов`язаних із здійсненням нею підприємницької діяльності. Будь - якої фінансової участі в їх придбанні Позивач не брав. З 16.07.2014 ОСОБА_5 припинила підприємницьку діяльність. Також відповідач ОСОБА_5 зазначає, що між нею та позивачем була усна домовленість щодо розподілу майна придбаного в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме транспортних засобів. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2017 у справі №640/101124/16-ц, яке набрало законної сили.

Також відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати дійсними укладені між нею та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2732 від 28.04.2016 транспортного засобу із такими характеристиками: марка PORSHE, модель PANAMERA TURBO, рік випуску 2013, тип ТЗ легковий, колір сірий, № кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_11 , зареєстрований за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та належний їй на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 виданого 13.09.2013; договір купівлі-продажу № ТСЦ 6341/1/2888 від 05.05.2016 транспортного засобу із такими характеристиками: марка TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013, тип ТЗ легковий, колір білий, № кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та належний їй на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 виданого 02.09.2014; договір купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2990 від 10.05.2016 транспортного засобу із такими характеристиками: марка TOYOTA, модель HIGH LANDER, 2013, тип ТЗ легковий, колір сірий, № кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та належний їй на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_14 виданого 23.11.2013.

На обґрунтування зустрічного позову відповідач ОСОБА_5 посилається на ті ж самі обставини, які зазначені нею у відзиві та додатковому відзиві на позовну заяву позивача. Крім того зазначає, що оспорювані угоди відповідають вимогам ст. ст. 202, 203, 317, 319 ЦК України; при їх укладенні сторонами дотримано виконання положень сімейного та цивільного закону; досягнуті умови угод виконано; ними не порушуються права та законні інтереси інших осіб, зокрема позивача.

Також відповідач ОСОБА_5 наполягає, що оспорювані позивачем договори оформлені сторонами відповідно до Закону України "Про дорожній рух", Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 N 1371); на момент їх оформлення будь-яких заборон та/або обмежень на вчинення таких правочинів встановлено не було, узгоджена вартість транспортних засобів сплачена покупцем ОСОБА_6 на її користь, що підтверджується розписками про отримання грошових коштів; в узгоджені дати нею на користь ОСОБА_6 передані транспортні засоби (автомобілі), які є предметом позову.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 звертала увагу суду, що згідно із обставинами, встановленими під час розгляду іншої цивільної справи за №640/10124/16-ц, що підтверджується рішенням у ній Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2017, в період з 11.11.2003 по 01.04.2014 вона та ОСОБА_4 придбали окремо та зареєстрували право власності кожен за собою на автомобілі. Так, за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на: Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_15 , номер кузову НОМЕР_16 , держаний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_18 від 14.02.2012; Toyota Highlander (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_19 , номер кузову НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 від 23.11.2013; Toyota Land Cruiser 200 (2013), колір білий, номер двигуна НОМЕР_20 , номер кузову НОМЕР_21 , державний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 29.11.2013; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір бежевий, номер двигуна НОМЕР_23 , номер кузову НОМЕР_24 , державний номер НОМЕР_25 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_26 від 11.06.2008; Porche Panamera Turbo (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_27 , номер кузову НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 17.08.2013.

В свою чергу, Позивач ОСОБА_4 за цей саме час придбав та зареєстрував за собою право власності на: Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_29 , номер кузову НОМЕР_30 , державний номер НОМЕР_31 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 30.12.2004; Lexus LS460L (2007), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_33 , номер кузову НОМЕР_34 , державний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_36 від 14.05.2008; Honda NC 700 (2013), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_37 , номер шасі НОМЕР_38 , державний номер НОМЕР_39 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_40 від 13.07.2013; Hyundai Veloster (2013), колір жовтий, номер двигуна НОМЕР_41 , номер кузову НОМЕР_42 , державний номер НОМЕР_43 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_44 від 24.12.2013; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_45 , номер кузову НОМЕР_46 , державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_48 від 18.11.2008.

В подальшому кожний із власників зазначених транспортних засобів самостійно, без отримання згоди іншого із подружжя, за відсутності будь-яких обмежень та заборон, в тому числі один щодо іншого, здійснили розпорядження власним майном.

Так, ОСОБА_5 на власний розсуд розпорядилась 10.05.2016р. автомобілем Toyota Highlander (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_19 , номер кузову НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 від 23.11.2013; 10.05.2016 автомобілем Toyota Land Cruiser 200 (2013), колір білий, номер двигуна НОМЕР_20 , номер кузову НОМЕР_21 , державний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 29.11.2013; 05.05.2016 автомобілем Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір бежевий, номер двигуна НОМЕР_23 , номер кузову НОМЕР_24 , державний номер НОМЕР_25 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_26 від 11.06.2008; 28.04.2016 автомобілем Porche Panamera Turbo (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_27 , номер кузову НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 17.08.2013.

В свою чергу, ОСОБА_8 на власний розсуд розпорядився 05.04.2014 автомобілем Lexus LS460L (2007), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_33 , номер кузову НОМЕР_34 , державний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_36 від 14.05.2008; 11.10.2014 автомобілем Hyundai Veloster (2013), колір жовтий, номер двигуна НОМЕР_41 , номер кузову НОМЕР_42 , державний номер НОМЕР_43 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_44 від 24.12.2013; 03.07.2015 автомобілем Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_45 , номер кузову НОМЕР_46 , державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_48 від 18.11.2008.

За таких обставин відповідач ОСОБА_5 вважає, що не порушувала права позивача при відчуженні належних їй автомобілів, оскільки діяла згідно із досягнутої між нею та позивачем усною домовленістю щодо такого фактичного розподілу рухомого майна.

Відповідач ОСОБА_6 відзиву на позовну заяву не надав, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати його добросовісним набувачем (власником) транспортних засобів: марка PORSHE, модель PANAMERA TURBO, рік випуску 2013, тип ТЗ легковий, колір сірий, № кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_11 згідно із договором купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2732 від 28.04.2016, укладеним із ОСОБА_5 ; марка TOYOTA, модель LAND CRUISER, рік випуску 2013, тип ТЗ легковий, колір білий, № кузова (шасі, рама) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 згідно із договором купівлі-продажу № ТСЦ 6341/1/2888 від 05.05.2016 укладеним із ОСОБА_5 , марка TOYOTA, модель HIGH LANDER, рік випуску 2013, тип ТЗ легковий, колір сірий, № кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно із договором купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2990 від 10.05.2016укладеним із ОСОБА_5 .

На обґрунтування заявленого зустрічного позову відповідач ОСОБА_6 посилається, що позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати права власника на належне йому майно, оскільки внаслідок його оспорювання Позивачем судом вжиті в тому числі забезпечувальні заходи, зокрема ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2016 у цивільній справі №617/640/16-ц (провадження №22ц/790/4119/16) заборонено вчиняти будь-які дії направлені на відчуження автомобілів PORSHE PANAMERA, 2013, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_11 , TOYOTA LAND CRUISER, 2013, шасі НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , TOYOTA HIGH LANDER, 2013 року випуску, шасіНОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_6 стверджує, що на момент оформлення договорів купівлі - продажу №ТСЦ 6341/1/2732 від 28.04.2016, №ТСЦ 6341/1/2888 від 05.05.2016, №ТСЦ 6341/1/2990 від 10.05.2016 будь-яких заборон та/або обмежень на вчинення таких правочинів встановлено не було, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Харківській області від 11.08.2016 №31/20-4384 на ім`я судді Київського районного суду м. Харкова; продавець ОСОБА_5 була зазначена в свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_12 від 13.09.2013, НОМЕР_13 від 02.09.2014, НОМЕР_14 від 23.11.2013 як особистий власник такого майна, а йому як покупцю було достовірно відомо, що ОСОБА_5 придбавала спірні автомобілі за власні доході, отримані від здійснення підприємницької діяльності та для провадження такої діяльності. Також йому було відомо, що між нею та позивачем було досягнуто усної домовленості про розподіл належних один одному транспортних засобів.

Також ОСОБА_6 зазначає, що узгоджена вартість придбаних транспортних засобів сплачена ним на користь ОСОБА_5 , що підтверджується розписками про отримання грошових коштів від 26.04.2016 на суму 100000,00 грн, від 05.05.2016 на суму 100000,00 грн, від 10.05.2016 на суму 50000,00 грн.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_6 своїм правом на подання заяв по суті справи не скористався.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просила його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Проти зустрічних позовів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 заперечувала, просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість.

Представники відповідачів та третьої особи проти первісного позову заперечували, стверджуючи про його необґрунтованість та просили задовольнити зустрічні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України), встановив наступне.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17 квітня 2015 року у справі № 640/3435/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 липня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2015, встановлений факт проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_4 однією сім`єю без укладення шлюбу з 11 листопада 2003 року до 01 квітня 2014 року. Зазначеним судом рішенням також поділене спірне майно подружжя, серед якого земельні ділянки, квартири, об`єкти незавершеного будівництва, нежитлові приміщення.

Автотранспорті засоби, в тому числі ті, щодо відчуження яких заявлений даний позов, серед переліку майна, яке було поділено між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2015 року не значаться.

Також Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2017 у справі №640/10124/16-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності.

Предметом позову в цій цивільній справі зазначена вимога ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на Ѕ частину автотранспортних засобів, які зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , а саме Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_15 , номер кузову НОМЕР_49 , державний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_18 від 14.02.2012; Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_29 , номер кузову НОМЕР_30 , державний номер НОМЕР_31 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 30.12.2004; Honda NC 700 (2013), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_37 , номер шасі НОМЕР_38 , державний номер НОМЕР_39 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_40 від 13.07.2013; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_45 , номер кузову НОМЕР_46 , державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_48 від 18.11.2008.

Також судом у справі №640/10124/16-ц встановлено, що в період з 11.11.2003 по 01.04.2014 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на: Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_15 , номер кузову НОМЕР_16 , держаний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_18 від 14.02.2012; Toyota Highlander (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_19 , номер кузову НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 від 23.11.2013; Toyota Land Cruiser 200 (2013), колір білий, номер двигуна НОМЕР_20 , номер кузову НОМЕР_21 , державний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 29.11.2013; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір бежевий, номер двигуна НОМЕР_23 , номер кузову НОМЕР_24 , державний номер НОМЕР_25 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_26 від 11.06.2008; Porche Panamera Turbo (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_27 , номер кузову НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 17.08.2013.

Одночасно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на: Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_29 , номер кузову НОМЕР_30 , державний номер НОМЕР_31 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 30.12.2004; Lexus LS460L (2007), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_33 , номер кузову НОМЕР_34 , державний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_36 від 14.05.2008; Honda NC 700 (2013), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_37 , номер шасі НОМЕР_38 , державний номер НОМЕР_39 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_40 від 13.07.2013; Hyundai Veloster (2013), колір жовтий, номер двигуна НОМЕР_41 , номер кузову НОМЕР_42 , державний номер НОМЕР_43 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_44 від 24.12.2013; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_45 , номер кузову НОМЕР_46 , державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_48 від 18.11.2008.

Відмовляючи у задоволенні позову, Київський районний суд м. Харкова у своєму рішенні від 14.03.2017 у справі №640/10124/16-ц виходив із доведеності обставин наявності усної домовленості та згоди між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо залишення правового режиму на набуті ними під час спільного проживання без реєстрації шлюбу автотранспортні засоби, а саме особистого користування та розпорядження належними їм на праві власності автомобілями, залишивши у сторін, на ім`я яких їх було у відповідний час зареєстровано. Така усна домовленість та згода між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за висновками суду, викладеними в мотивувальній частині судового рішення, підтверджується не тільки наданими поясненням їх представників в судовому засіданні, а й фактом реєстрації транспортних засобів за кожною зі сторін особисто, фактом подальшої реалізації таких автомобілів, яка мала місце за їх взаємної згоди та за відсутності будь-яких обмежень.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 11 листопада 2003 року до 01 квітня 2014 року сім`єю без реєстрації шлюбу, а також обставини досягнення ними згоди щодо поділу набутого за цей час коштовного рухомого майна, зокрема спірних автомобілів, є такими, що в силу положень ч.1, 4 ст. 82 ЦПК України доведені та новому доказуванню не підлягають.

Одночасно суд не вбачає підстав для застосування положень ч.1 ст. 82 ЦПК України в частині наявності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами.

Судом також встановлено, що28.04.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2732 автомобілю PORSHE PANAMERA, 2013, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_11 . 05.05.2016 між цими ж особами укладений договір купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2888 автомобілю TOYOTA LAND CRUISER, 2013, шасі НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 . 10.05.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2990 автомобілю TOYOTA HIGH LANDER, 2013, шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Зазначені договори оформлені в ТСЦ №6341 РСЦ МВС України із подальшою перереєстрацію транспортних засобів на ім`я ОСОБА_6 та видачею останньому свідоцтв про таку реєстрацію за номерами НОМЕР_50 , НОМЕР_8 , НОМЕР_5 відповідно.

Зазначена укладеними договорами вартість транспортних засобів сплачена ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , в підтвердження чого ними складені розписки про отримання грошових коштів від 26.04.2016 на суму 100000,00 грн., від 05.05.2016 на суму 100000,00 грн., від 10.05.2016 на суму 50000,00 грн. Також у зазначені дати ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 передані транспортні засоби: PORSHE PANAMERA, 2013, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_11 , TOYOTA LAND CRUISER, 2013, шасі НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , TOYOTA HIGH LANDER, 2013, шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , що також підтверджується зазначеними розписками.

Змістом зазначених договорів, а також іншими документами отримання згоди в будь-якій формі на їх укладення від ОСОБА_8 не підтверджується.

Одночасно змістом листа Регіонального сервісного центру в Харківській області від 11.08.2016 №31/20-4384 на ім`я судді Київського районного суду м. Харкова значиться, що на момент оформлення договорів купівлі-продажу №ТСЦ 6341/1/2732 від 28.04.2016 автомобілю PORSHE PANAMERA, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_11 , №ТСЦ 6341/1/2888 від 05.05.2016р. автомобілю TOYOTA LAND CRUISER, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска)НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , №ТСЦ 6341/1/2990 від 10.05.2016 автомобілю TOYOTA HIGH LANDER, 2013 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска)НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 будь-яких заборон та/або обмежень на вчинення таких правочинів не встановлено.

Надаючи правову оцінку зазначеним договорам в сукупності із заявленими вимогами за первісним та зустрічними позовами, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У статтях 57, 60 Сімейного Кодексу України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті такого майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3)мета придбання майна, яке дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом в постановах від 18.03.2019 у справі №334/8276/15-ц; від 29.05.2019 у справі №522/19610/15-ц.

Також у постановах від 18.07.2019 у справі №442/2734/16-ц та від 24.07.2019 у справі №756/16094/14-ц Верховний Суд зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття).

Як стверджується в зазначених судових рішеннях конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того подружжя, який її спростовує.

Зазначене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення кожним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин має бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю.

Отже, необхідність отримання одним із подружжя у визначеній законом формі згоди іншого на розпорядження їх спільним коштовним майном, залежить від правового статусу (режиму) такого майна в структурі загального майна подружжя.

Іншими словами, у разі наявності між сторонами (подружжям) спору щодо дійсності укладених правочинів, пов`язаних із розпорядженням коштовним майном, яке придбано ними під час шлюбу або спільного проживання без його реєстрації, визначальним є встановлення чи були наявні такі обмеження, що пов`язані із режимом спільності майна в силу приписів ст. 60 Сімейного кодексу України.

У разі встановлення, що хоча майно й придбано подружжям в період шлюбу або спільного проживання без його реєстрації, але за кошти, що належали особисто кожному із них, тобто є особистою власністю кожного із них, застосування до правочинів із відчуження такого майна положень ч.3 ст. 65 СК України є невірним, оскільки не узгоджується із положеннями ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, які визначають, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_5 хоча в період з 11 листопада 2003 року до 01 квітня 2014 року проживали сім`єю без реєстрації шлюбу, разом із тим в цей в період окремо були зареєстровані як фізичні особи - підприємці, тобто мали самостійні відмінні один від іншого джерела доходів.

Відповідно до ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Громадянин - підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 цього Кодексу.

Статтею 44 Господарського кодексу України серед принципів підприємницької діяльності зазначені принцип вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності, самостійного формування програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Відповідно до ст. 134 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. Майно, що використовується у господарській діяльності, може перебувати у спільній власності двох або більше власників.

Відповідно до ст. 139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених формах обліку майна цих суб`єктів. Коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Згідно із довідкою ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 14.04.2015 №767/9/20-31-17-01-30 ФО-П ОСОБА_4 протягом 2003-2008 років здійснював діяльність на умовах спрощеної системи оподаткування (єдиний податок), валовий дохід від якої складав у 2003 році - 265084,00 грн, у 2004 році - 481982,55 грн, 2006 році - 387995,00 грн, 2007 році - 466789,86 грн, 2008 році - 938954,29 грн, тобто отримував значний прибуток від здійснення підприємницької діяльності.

Саме в цей період за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобілі Toyota Rav 4 (2002), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_29 , номер кузову НОМЕР_30 , державний номер НОМЕР_31 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_32 від 30.12.2004; Lexus LS460L (2007), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_33 , номер кузову НОМЕР_34 , державний номер НОМЕР_35 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_36 від 14.05.2008; Mercedes-Benz GL 500 (2008), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_45 , номер кузову НОМЕР_46 , державний номер НОМЕР_47 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_48 від 18.11.2008.

Згідно із довідкою ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 14.04.2015 №767/9/20-31-17-01-30 ФО-П ОСОБА_4 у 2009-2013 роках здійснював діяльність на загальній системі оподаткування та згідно податкових декларації про майновий стан і доходи його чистий дохід від підприємницької діяльності складав у 2009 році - 6194,34 грн, в період 2010 - 2013 років - 0,00 грн.

Згідно із довідкою Основ`янської ОДПІ м Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 09.04.2015 №7650/10/20-38-171 в 2012 році ОСОБА_5 від здійснення діяльності ФОП задекларувала дохід за 2002 рік - 125797,00 грн, за 2003 рік - 379221,83 грн, за 2004 рік - 233499,00 грн, за 2005 рік - 842309,00 грн, за 2006 рік - 2054756,00 грн, за 2007 рік - 5917124,96 грн, за 2008 рік - 8803592,27 грн, за 2009 рік - 14642822,09 грн, за 2010 рік - 39743822,15 грн, за 2011 рік - 64335382,95 грн, за 2012 рік - 72294246,59 грн, за 2013 рік - 76652465,97 грн, за 2014 рік - 24812441,02 грн.

Протягом 2012 - 2013 років за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на: Chevrolet Express (2012), колір чорний, номер двигуна НОМЕР_15 , номер кузову НОМЕР_16 , держаний номер НОМЕР_17 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_18 від 14.02.2012; Toyota Highlander (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_19 , номер кузову НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_14 від 23.11.2013; Toyota Land Cruiser 200 (2013), колір білий, номер двигуна НОМЕР_20 , номер кузову НОМЕР_21 , державний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_22 від 29.11.2013; Porche Panamera Turbo (2013), колір сірий, номер двигуна НОМЕР_27 , номер кузову НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_28 від 17.08.2013.

Зазначені обставини та докази узгоджуються між собою та одночасно підтверджуються рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2017 у справі №640/10124/16-ц, яке набрало законної сили, отже не викликають сумнівів.

Відповідно до п. 6 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за №1388 - транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам) за їх письмовою згодою реєструються за однією із таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі «особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено запис: « (прізвище, ім`я, по батькові або найменування юридичної особи) має право керувати (експлуатувати) та є співвласником». Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стверджуючи про недійсність укладених між відповідачами правочинів, позивач наполягає, що автомобілі, які відчужені за ними, становлять спільне із ОСОБА_5 майно, придбане за період проживання без реєстрації шлюбу, тобто зазначає, що він є співвласником такого майна, отже при його відчуженні порушене його право власності на них.

Матеріалами справи не містять доказів, що при оформленні спірних автомобілів із видачею свідоцтв про їх реєстрацію на ім`я ОСОБА_5 , на виконання вимог зазначеного Порядку №1388, ОСОБА_4 подано до органу реєстрації відповідну письмову заяву.

Також матеріали справи не містять даних, що з моменту реєстрації автомобілів у 2012 - 2013 роках на ім`я ОСОБА_5 , позивачем як співвласником, вживались заходи для зміни та/або скасування проведеної реєстрації у разі якщо вона не відповідала дійсній волі подружжя, зокрема його як співвласника, вчиняв інші дії з метою, щоб інформація про нього як співвласника була внесена до свідоцтв про реєстрацію таких транспортних засобів, ставив питання про недійсність таких свідоцтв тощо.

Одночасно матеріалами справи підтверджено, що вартість автомобілю TOYOTA HIGH LANDER, 2013 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 оплачена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 із банківського рахунку № НОМЕР_51 в ПАТ «АКТАБАНК» на користь продавця ТОВ «АВТОАРТ», що підтверджується змістом платіжного доручення №686 від 20.11.2013 на суму 426315,00 грн. Автомобіль переданий ТОВ «АВТОАРТ» у власність ОСОБА_5 на підставі акту приймання - передачі від 23.11.2013 та видаткової накладної №1-00004882 від 23.11.2013. На ім`я ОСОБА_5 як власника зазначеного автомобілю Центром №1 надання послуг, пов`язаних із використанням автозасобів м. Харкова 23.11.2013, видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 , яке не містить в собі спеціальної відмітки про співвласників згідно із п. 6 розділу «Державна реєстрація» Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів від 07.09.1998 за №1388.

Інший автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, шасі № НОМЕР_21 державний номерний знак НОМЕР_9 оплачений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 частково в сумі 265590,00 грн. платіжним дорученням №701 від 25.11.2013 із банківського рахунку № НОМЕР_51 в ПАТ «АКТАБАНК» на користь продавця ТОВ «АВТОАРТ». Інша частина вартості - 619707,00 грн сплачувалась ОСОБА_5 на умовах укладеного із ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» кредитного договору №642RNCA133400001 від 06.12.2013 із терміном кредитування - до 06.12.2014. Згідно із банківською випискою остання сплата кредитного зобов`язання ОСОБА_5 здійснена 03.12.2014, в той час як сторони припинили фактичні шлюбні відносини із 01.04.2014. Для обслуговування кредитного договору між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК», банком відкритий особовий рахунок № НОМЕР_52 (п.4.5., 4.6. кредитного договору). В подальшому на ім`я ОСОБА_5 Центром №1 надання послуг, пов`язаних із використанням автозасобів м. Харкова, 29.11.2013 видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_22 , яке також не містить спеціальної відмітки про співвласників.

02.09.2014 номерний знак транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER був перереєстрований на НОМЕР_7 та видане нове свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_13 також на ім`я ОСОБА_5 без зазначення інформації про співвласників.

Зазначені обставини повністю підтверджується змістом досліджених судом платіжного доручення №701 від 25.11.2013, кредитного договору №642RNCA133400001 від 06.12.2013 із ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», договором застави транспортного засобу №642RNCA133400001 від 06.12.2013, заявою ОСОБА_5 , випискою ПАТ КБ «ПРАВЕКС- БАНК» по рух коштів за особовим рахунком № НОМЕР_52 /UAN за період з 01.01.2013 по 18.11.2016; довідкою ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» від 27.05.2016 №642 про припинення зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором №642RNCA133400001 від 06.12.2013 та припинення договору застави транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 2013 року випуску, колір білий, шасі № НОМЕР_21 , легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_9 .

Доказів того, що кредитні зобов`язання за кредитним договором №642RNCA133400001 від 06.12.2013 із ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», який був пов`язаний із придбанням TOYOTA LAND CRUISER, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_21 державний номерний знак НОМЕР_9 , були погашені позивачем або за його рахунок, щоб надавало йому право стверджувати, що він своєю працею або коштами брав участь у створенні майна подружжя, ним не надані.

Автомобіль PORSHE PANAMERA, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_10 придбаний відповідачем ОСОБА_5 у ПП «ПРЕСТИЖ АВТОМОТОРС» згідно із замовленням №718 від 15.08.2013, вартість його сплачена на поточний рахунок № НОМЕР_53 в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» згідно із платіжним документом ПН3123 від 16.09.2013 на суму 1621000,00 грн у вересні 2013 року, що підтверджується довідкою продавця - ПП «ПРЕСТИЖ АВТОМОТОРС».

Автомобіль переданий ПП «ПРЕСТИЖ АВТОМОТОРС» у власність ОСОБА_5 на підставі акту приймання - передачі від 15.08.2013 та видаткової накладної №1482 від 15.08.2013.

На ім`я ОСОБА_5 Центром №1 надання послуг, пов`язаних із використанням автозасобів м. Харкова, 17.08.2013 видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_28 , яке не містить спеціальної відмітки про співвласників.

13.09.2013 автомобіль PORSHE PANAMERA, 2013 року, шасі НОМЕР_1 перереєстрований у зв`язку зі зміною номерного знаку на НОМЕР_11 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_54 також без відповідної інформації про співвласників.

Зазначені обставини підтверджується змістом досліджених судом акту приймання-передачі від 15.08.2013 та видаткової накладної №1482 від 15.08.2013, довідкою ПП «ПРЕСТИЖ АВТОМОТОРС» від 26.10.2018 №26/10-18, випискою по банківському рахунку № НОМЕР_53 ПП «ПРЕСТИЖ АВТОМОТОРС» у ПАТ КБ «АКТИВ-БАНК».

Порівнюючи дані про доходи, отримані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в період придбання спірних автомобілів, судом встановлено, що у 2013-2014 роках позивач не декларував доходу від здійснення підприємницької діяльності, в той же час відповідач ОСОБА_5 в цей період задекларувала 148946712,56 грн доходу.

Також суд бере до уваги, що факт отримання грошових коштів від відчуження транспортних засобів ОСОБА_5 відображений в податковій декларації про майновий стан і доходи за звітний 2016 рік, нею сплачені податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що підтверджується податкової декларацією, поданою до органу податкової служби, квитанцією №ПН6311 від 20.05.2016 про сплату податку на доходи фізичних осіб від продажу авто, квитанцією №ПН6305 від 20.05.2013 про сплату військового збору від продажу авто.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 повідомили, що протягом 2012-2014 років працювали водіями у ОСОБА_5 , яка здійснювала діяльність як фізична особа-підприємець. Вони як наймані працівники за дорученнями ОСОБА_5 використовували у її виробничій діяльності автомобілі Toyota Highlander державний номер НОМЕР_4 , Toyota Land Cruiser 200 державний номер НОМЕР_9 , Porche Panamera Turbo державний номер НОМЕР_10 . Зокрема, на автомобілях Toyota Highlander та Toyota Land Cruiser здійснювали перевезення товару по магазинах, персоналу, а також виконували на них службові відрядження. Автомобіль Porche Panamera Turbo використовувався ОСОБА_5 особисто для її службових представницьких поїздок, вона давала йому відповідні завдання та доручення. В нічний час автомобілі зберігались на автостоянці, неподалеку від їхнього магазину, по вулиці Сумській. Всі звіти про виконані доручення, а також первинні документи про рух автомобілів подавались до бухгалтерії ФО-П ОСОБА_5 бухгалтерам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що працювала бухгалтером у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в тому числі протягом 2012-2014 років. В цей період ОСОБА_5 для ведення господарської діяльності придбані автомобілі Toyota Highlander державний номер НОМЕР_4 , Toyota Land Cruiser 200 державний номер НОМЕР_9 , Porche Panamera Turbo державний номер НОМЕР_10 . Оплата цих автомобілів здійснювалась із банківських рахунків ОСОБА_5 , відкритих для здійснення підприємницької діяльності. Формування платіжних документів щодо оплати за транспортні засоби та проведення їх через банківську установу здійснювала безпосередньо свідок ОСОБА_12 . Також свідок зазначила, що всі звітні документи щодо експлуатації автомобілів Toyota Highlander державний номер НОМЕР_4 , Toyota Land Cruiser 200 державний номер НОМЕР_9 , Porche Panamera Turbo державний номер НОМЕР_10 при здійсненні ОСОБА_5 підприємницької діяльності відображались в бухгалтерському обліку ФОП.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дала аналогічні свідчення, та доповнила повідомила, що дійсно ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_11 працювали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 протягом 2012-2014 років водіями та за кожним із них був закріплений легковий автомобіль. Такі автомобілі використовувались для перевезення товару, поїздок до банків, податкової та інших контролюючих органів. Всі витрати, пов`язані із заправленням автомобілів паливом, їх ремонтом та експлуатацією сплачувались ОСОБА_5 із коштів від здійснення підприємницької діяльності. Саме ОСОБА_5 давала відповідні виробничі завдання щодо способу використання автомобілів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_5 зазначила, що дійсно в період з 11 листопада 2003 року до 01 квітня 2014 року з позивачем ОСОБА_8 вони проживали сім`єю без реєстрації шлюбу. В цей же час кожен із них був зареєстрований та здійснював самостійну підприємницьку діяльність. Від доходів, отриманих від підприємницької діяльності нею придбані автомобілі Toyota Highlander державний номер НОМЕР_4 , Toyota Land Cruiser 200 державний номер НОМЕР_9 , Porche Panamera Turbo державний номер НОМЕР_10 , які були їх необхідні для ведення бізнесу. Вартість таких автомобілів сплачена із її банківський рахунків, відкритих для ведення підприємницької діяльності, в тому числі в кредит. Позивач ОСОБА_8 фінансової участі в придбанні спірних автомобілів не брав, оскільки в його власності біли аналогічні автомобілі. Між нею та позивачем ОСОБА_8 була усна домовленість що належні кожному із них автомобілі становлять їх право особистої власності та претензій щодо їх володіння та розпорядження вони один до одного не мають. Така домовленість сторін закріплена в тому числі рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2017 у справі №640/10124/16-ц. Спірні автомобілі ніколи не становили спільне майно подружжя, адже вони були придбані ОСОБА_5 для комерційної діяльності та використовувались для неї, тому не можуть бути предметом поділу. Щодо оспорюваних угод свідок зазначила, що при їх укладенні згоди позивача ОСОБА_4 вона не отримувала, оскільки спірні автомобілі становили право її особистої приватної власності а не спільне майно подружжя.

Відповідно до ухвали ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 у справі №712/14246/15-ц особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Сукупність досліджених та перевірених доказів переконливо свідчать, що відповідачем ОСОБА_5 спростована презумпція спільності майна придбаного під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, а саме автотранспортних засобів, що є предметом позову. За таких обставин питання правомірності їх відчуження регулюються загальними положення цивільного законодавства щодо правочинів.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Відповідно до ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, окрім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Суд, дослідивши форму та зміст оспорюваних договорів, вважає, що вони відповідають вимогам статей 202, 203, 317, 319 ЦК України. При їх укладенні сторонами дотримано виконання досягнутих умов угод та положень цивільного закону, ними не порушуються права та законні інтереси інших осіб.

За таких обставин вимоги первісного позову в частині визнання недійсними договорів, що укладені між відповідачами, задоволенню не підлягають.

Інші позовні вимоги за первісним позовом також задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 за №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в сервісних центрах МВС. Що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Відповідно до п.16 зазначеного Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України.

За таких обставин, факт реєстрації права власності на транспортний засіб та видача свідоцтва про реєстрацію на підтвердження такого факту, є похідними від укладення відповідного договору про перехід права власності на нього.

Отже, за відсутності необхідних даних на спростування дійсності укладеного договору, видані на його підтвердження право встановлювальні документи, не можуть бути визнані недійсними.

Щодо зустрічних позовних вимог, то вони також не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема із правочинів. Право власності набувається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням наведених норм захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право у спосіб, що визначений законом та/або договором.

Оскільки судом не задовольняються первісні позовні вимоги про визнання недійсними укладених між відповідачами договорів про відчуження транспортних засобів від 28.04.2016 №ТСЦ 6341/1/2732 щодо автомобілю PORSHE PANAMERA, 2013, шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_11 , від 05.05.2016 №ТСЦ 6341/1/2888 щодо автомобілю TOYOTA LAND CRUISER, 2013 випуску, шасі НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_7 , від 10.05.2016 №ТСЦ 6341/1/2990 щодо автомобілю TOYOTA HIGH LANDER, 2013 випуску, шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , вимоги про визнання таких правочинів дійсними та вимоги про визнання іншого відповідача добросовісним набувачем майна за ними, є такими, що становлять об`єктивний наслідок прийнятого судом рішення за первісним позовом.

З огляду на конструкції норм статей 204, 328 Цивільного кодексу України правомірність набуття права власності та правомірність укладених правочинів є такими, що не потребують спеціального судового визнання.

У зв`язку із відмовою у задоволенні первісного та зустрічних позовів, судові витрати у відповідності до ст. 142 ЦПК України покладаються на сторони.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними- відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 , про визнання правочинів дійсними- відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання добросовісним набувачем транспортних засобів- відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_55 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_56 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_57 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлений 11 вересня 2020 року.

Суддя: В.А. Єжов