Справа № 646/1896/16-ц
№ провадження 2/646/880/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

за участю секретаря Славгородської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва Ігоря Юрійовича про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт нікчемності та визнання недійсним виданий 06.03.2013 і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубаревим І.Ю. за реєстровим №1137 дублікат договору дарування 03.06.2005 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №4596; скасувати за ОСОБА_2 державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 993 кв.м; визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці 993 кв.м; витребувати житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 993 кв.м; витребувати житловий будинок із чужого незаконного володіння відповідача; усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 993 кв.м шляхом виселення з будинку ОСОБА_2 та звільнення будинку від його речей.

Позовні вимоги мотивував тим, що 14.05.2007 позивач набув у власність від відповідача житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці 993 кв.м. До моменту переходу права власності до позивача житловий будинок з надвірними будівлями належав відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування 03.06.2005 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №4596.

29.01.2016 позивач дізнався, що 06.03.2013 ОСОБА_2 у приватного нотаріуса ХМНО Зубарєва І.Ю. протиправним шляхом отримав дублікат договору дарування від 03.06.2005 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубаревим І.Ю. за реєстровим №4596, на підставі якого він раніше володів спірним житловим будинком. На підставі отриманого таким чином дублікату договору дарування ОСОБА_2 06.03.2013 знову зареєстрував за собою право власності на належний позивачу житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 право власності позивача на спірний житловий будинок грубо порушено і його протиправно позбавлено власності з підстав не передбачених законом.

Відповідач не втрачав і не зіпсовував договір дарування від 03.06.2005, а віддав його 14.05.2007 приватному нотаріусу ХМНО Широковій В.А. для долучення до матеріалів нотаріальної справи під час відчуження спірного житлового будинку на користь позивача. Тому дублікат договору дарування виданий 06.03.2013 за реєстровим №1137 є нікчемним в силу ст.228 ЦК України та п.п.1.1 п.1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Позивач не відчужував своє право власності на спірний будинок, а був позбавлений цього права поза його волею в результаті неправомірних і злочинних дій відповідачів, про що ОСОБА_1 зазначив в обґрунтуванні свого позову.

Позивач вважає, що спірний будинок підлягає витребуванню на користь позивача з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 та на підставі рішення суду просить визнати право власності на спірний будинок на підставі ст.392 ЦК України, оскільки це право було порушено відповідачем та не визнається ним.

12.02.2016 ухвалою судді відкрито провадження у справі та відстрочено сплата судового збору позивачу до моменту ухвалення судом рішення у справі.

Представником позивача 02.03.2016 було подано заяву про витребування доказів та заяву про забезпечення позову з клопотанням про звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Представником відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва Ігоря Юрійовича 15.03.2016 подано до суду заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що нотаріальну дію щодо надання спірного договору заявнику було здійснено на підставі ст.34, ст.53 Закону України «Про нотаріат» та глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012. Станом на 06.03.2013 право власності на спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 . Відповідач вважає, що нотаріус не є суб`єктом оспорюваного правовідношення і тому не має відповідати за пред`явленим позовом, тобто є неналежним відповідачем у справі. Позов не містить вимог до нотаріуса як відповідача.

02.03.2016 ухвалою судді заява про забезпечення позову залишена без руху.

02.03.2016 ухвалою судді витребувано зі справ приватного нотаріуса ХМНО Зубарєва І.Ю. матеріали нотаріальної справи щодо виданого 06.03.2013 ПН ХМНО Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №1137 належним чином завірений дублікат договору дарування від 03.06.2005.

18.03.2016 відповідачем ОСОБА_2 в свою чергу було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , із залученням третьої особи приватного нотаріуса ХМНО Широкової В.А., в якому просив визнати договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений 14.05.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А., недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог відповідач зазначив, що в 2007 році йому з матір`ю ОСОБА_4 терміново знадобилися кошти. Оскільки банки не надали їм кредит, за порадою знайомих, вони звернулися до ОСОБА_1 з проханням дати в борг. При зустрічі з ОСОБА_1 вони домовилися, що він надає в борг 15 тисяч доларів США, а для того аби він був впевнений в тому, що кошти будуть повернуті відповідач повинен подарувати належний йому будинок АДРЕСА_1 , який ОСОБА_1 зобов`язався повернути відразу після повного з ним розрахунку. Цей будинок був подарований ОСОБА_2 його матір`ю 03.06.2005.

До укладення договору ОСОБА_1 оглянув документи на будинок, земельну ділянку, споруду, розташовану на ній. Відповідач не приховував, що старий будинок 1958 року знесений, на його місці в 2005 році почато будівництво нової будівлі 100 кв.м з господарськими спорудами, які не введенні в експлуатацію.

ОСОБА_2 зазначає, що 14.05.2007 ОСОБА_5 передав йому та його матері в приміщенні нотаріальної контори у нотаріуса Широкової В.А. 15000 доларів США, які вони зобов`язалися повернути до 14.05.2010 з виплатою 2% річних, всього 25800 доларів США. Після отримання грошей між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування неіснуючого житлового будинку АДРЕСА_1 . На підтвердження досягнутих домовленостей відповідач 15.05.2007 ОСОБА_1 надав розписку, якою зобов`язався продати матері відповідача ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за 25800 доларів США, яку вона повинна сплатити до підписання договору купівлі-продажу, але не пізніше 14.05.2010. ОСОБА_1 обіцяв після повного розрахунку з ним за договором позики повернути право власності на житловий будинок шляхом укладення договору його купівлі-продажу, а розписку про ці домовленості він надає ОСОБА_4 тільки тому, що вони з відповідачем є родиною, гроші надаються обом.

На виконання договору позики відповідач з матір`ю впродовж трьох років повернули позивачу всі кошти з відсотками. Проте останній відмовився надавати розписки про отримання платежів в рахунок повернення боргу, завіряв в тому, що він все рахує, жодних підстав йому не довіряти немає, що він виконає всі досягнуті домовленості.

ОСОБА_2 зазначив, що вони з матір`ю не знаються на праві, не були обізнані про можливі правові наслідки таких дій ОСОБА_1 , вони не наполягали на тому, що він кожного разу давав розписки про повернення боргу, або надав її на підтвердження повного розрахунку.

Пізніше із засобів масової інформації вони довідалися про арешт ОСОБА_1 та засудження його до позбавлення волі.

13.01.2013 при зустрічі з братом ОСОБА_1 відповідач зажадав повернення оригіналу договору дарування будинку та право на власність відповідача, проте той відмовився віддати договір. При цьому заспокоїв їх, зазначивши, що з будинку їх не виганяє, вони можуть і в подальшому там проживати.

Розуміючи, що його ввели в оману і добровільно нерухомість ОСОБА_1 повертати не збирається, ОСОБА_2 06.03.2013 звернувся до приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю. з проханням надати дублікат договору дарування будинку АДРЕСА_1 від 03.06.2005. На підставі цього договору 06.03.2013 він зареєстрував своє право власності на будинок. 04.09.2014 він отримав технічний паспорт в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації». В технічному паспорті зафіксована наявність на земельній ділянці 1009 кв.м нового житлового будинку літ.Ж-2, будівлі літ.І і К та ін., що свідчить про заміну об`єкта права власності та суттєве збільшення його вартості.

Відповідач вважає, що викладені ним факти свідчать про те, що насправді між ОСОБА_1 та ним був укладений договір позики, який приховує договір дарування житла, якого в дійсності не було.

ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 ставив за мету заволодіння їх новобудовою шляхом шахрайських дій, кошти в сумі 25800 доларів США були ними передані позивачу.

Доказами того, що між сторонами у справі насправді був укладений договір позики, який був прихований договором дарування, на думку відповідача є те, що ОСОБА_1 є чужою людиною для відповідача та його матері, підстав для дарування єдиного житла в нього не було, укладення договору відбулося під впливом ОСОБА_1 , через незнання законів дали згоду на укладення вкрай невигідного для них правочину з надією на повернення належного йому майна. ОСОБА_1 своє право власності на житловий будинок не реалізував та впродовж дев`яти років не зареєстрував право власності. Відповідач з матір`ю продовжують постійно проживати в будинку, зареєстровані в ньому, питання про виселення або про своє вселення позивач ніколи не ставив, утримували будинок відповідач з матір`ю, сплачували комунальні платежі, продовжували будівництво за свій рахунок. Розписка від 15.05.2014 надана ОСОБА_1 матері відповідача про продаж їй спірного будинку з одночасним покладенням на неї зобов`язання сплатити йому саме 25800 доларів США свідчить про те, що пов`язана з договором дарування та про наявність певних домовленостей щодо повернення майна після виконання спільних зобов`язань. На день укладення договору дарування та дотепер відповідач з матір`ю проживають однією родиною, мають спільний бюджет, бізнес та господарство, гроші брали на двох, разом їх віддавали.

Спірний будинок є єдиним житлом для відповідача та його матері, а тому у разі задоволення позову ОСОБА_1 вони залишаться на вулиці без надії на придбання в майбутньому житла.

22.03.2016 до суду подано клопотання представника позивача про звільнення позивача від сплати судового збору або відстрочення його сплати за подання заяви про забезпечення позову.

30.03.2016 приватним нотаріусом Зубарєвим І.Ю. на виконання ухвали про витребування доказів від 02.03.2016 надано копії документів.

19.04.2016 представником позивача до суду подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Також представником позивача 19.04.2016 подано заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Представник позивача зазначає, що для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів того, що вчинений між сторонами правочин був оплатним та не доведено умислу обох сторін договору на укладення удаваного правочину. Навпаки п.9 Договору дарування свідчить про те, що сторони договору підтвердили, що однаково розуміють значення і умови цього договору і його правові наслідки, дійсність намірів при укладенні цього договору, те, що договір не носить характеру фіктивного або удаваного, а тому, на думку позивача, всі сторони договору розуміли значення умов договору дарування та бажали настання наслідків, передбачених умовами цього договору, що підтверджено підписами сторін у договорі.

Стверджуючи про фактичне укладення між сторонами договору позики, ОСОБА_2 не надав жодного письмового доказу укладення між сторонами такого договору. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує йому позикодавцем визначеної суми грошової суми.

19.04.2016 ухвалою суду у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати представнику позивача відмовлено, заяву про забезпечення позову повернуто.

29.08.2016 ОСОБА_2 до суду подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що строки позовної давності ним не порушено. Відповідач підтверджує укладення договору дарування між ним та ОСОБА_1 14.05.2007, проте зазначає, що право власності позивач набув формально, не зареєстрував його в БТІ або в реєстрі майнових прав, від зустрічі ухилявся, а згодом був заарештований.

20.12.2016 рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним дублікат договору дарування житлового будинку номер АДРЕСА_1 , який складається із: дерев`яного, обкладеного цеглою, житлового будинку літ. А-1 житловою площею 38,7 кв.м, та надвірних будівель: літня кухня літ. В, гараж літ. Е, огорожа № 1-2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 06.03.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №1137. У задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійним договір дарування житлового будинку номер АДРЕСА_1 , який складається із: дерев`яного, обкладеного цеглою, житлового будинку літ. А-1 житловою площею 38,7 кв.м, загальною площею 51,2 кв.м. та надвірних будівель: літня кухня літ. В, гараж літ. Е, огорожа № 1-2, укладений 14.05.2007 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 14.05.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за реєстровим № 2205.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19.10.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.12.2016 та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19.10.2017 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном та зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним скасовано, справу в означеній частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції щодо визнання недійсним дубліката договору дарування житлового будинку номер АДРЕСА_1 , та скасування за відповідачем державної реєстрації права власності на зазначений житловий будинок із надвірними будівлями, касаційним судом не переглядалося та не скасовано, а тому вважається таким, що набуло законної сили.

Отже відповідно до постанови Верховного Суду судом розглядаються позовні вимоги ОСОБА_1 саме в частині визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном, а також позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

25.02.2019 провадження у справі відкрито.

18.03.2019 до суду від третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А. надійшли пояснення. Нотаріус зазначила, що для посвідчення договору дарування 14.05.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їй були надані всі необхідні для цього документи. Вона у відповідності до п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України роз`яснила сторонам правочину їх права та обов`язки, попередила про наслідки вчинення нотаріальних дій. Також нею була перевірена відсутність заборони відчуження або арешту визначеного житлового будинку. Перед підписанням договору нотаріусом було забезпечено ознайомлення зі змістом документа ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у відповідності до п.36 розділу 1 глави ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

19.03.2019 відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю. надав заперечення проти позову ОСОБА_1 , в яких просив відмовити у задоволенні позову щодо нього у повному обсязі. Нотаріус Зубарєв І.Ю. зазначив, що позовна заява не містить будь-яких вимог до нього, як до відповідача. Не викладено обставин та не наведено доказів, що підтверджують порушення нотаріусом прав позивача. На думку ОСОБА_7 , нотаріуси не стають безпосередніми учасниками матеріальних правовідносин, факт виникнення, зміни чи припинення яких вони посвідчували, до них не можуть пред`являтися позовні вимоги. Вирішуючи питання про видачу дублікату нотаріального документа, нотаріус керувався положеннями Закону України «Про нотаріат» з дотриманням порядку збереження і розкриття нотаріальної таємниці.

Нотаріус Зубарєв І.Ю. пояснив, що 06.03.2013 до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням надати дублікат договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 від 03.06.2005. Перевіривши відомості з реєстру прав нерухомості на нерухоме майно, переконавшись, що будинок зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 , на підставі норм закону було вчинено нотаріальну дію. Підстави для відмови у видачі дублікату договору дарування від 03.06.2005 ОСОБА_2 були відсутні.

07.02.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач подав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю. подав заву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А. подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

14.05.2007 між ОСОБА_2 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованим було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., зареєстрований в реєстрі за №2205 (том 1 а.с.14).

П.5 Договору дарування передбачає, що відповідно до ст.210 ЦК України підставою виникнення права власності у обдарованого на житловий будинок з надвірними будівлями є державна реєстрація.

Відповідно до п.6 договору дарування дарувальник передає, а обдарований приймає дарунок в момент підписання цього договору.

П.9 Договору дарування засвідчує, що сторони підтверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, дійсність намірів при укладенні цього договору, а також того, що він не носить характеру фіктивного або удаваного.

Відповідно до технічного паспорту житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , домоволодіння складається з: житлового будинку літ.А-1 загальною площею 51,2 кв.м, житловою площею 38,70 кв.м; сіней літ.а площею 7,40 кв.м; ганок літ а1, прибудова літ. а2 площею 3,2 кв.м, літньої кухні літ.В площею 16,4 кв.м, гаража літ.Е площею 24,6, огорожі №1, хвіртки №2 (том 1 а.с.15-17).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №52285920 від 29.01.2016 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 06.03.2013 на підставі дублікату договору дарування виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. 06.03.2013 реєстровий №1137. 03.06.2005 право власності на зазначений будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.№4596 виданого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. (том 1 а.с.18).

З паспорту відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.54).

Відповідно до дублікату договору дарування від 03.06.2005 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 жилий будинок АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1137 (а.с.60,61).

З листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №1301133 від 23.09.2014 вбачається, що станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за ОСОБА_2 в цілому на підставі договору дарування, посвідченого Зубарєвим І.Ю., приватним нотаріусом ХМНО від 03.06.2005, р.№4596 (том 1 а.с.62).

Відповідно до розписки від 15.05.2007 ОСОБА_1 зобов`язався продати житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 за суму 25800 доларів США, яку вона повинна сплатити до підписання договору купівлі-продажу, але не пізніше 14.05.2010 (том 1 а.с.66).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 14.09.1983 ОСОБА_4 є матір`ю відповідача у справі ОСОБА_2 (том 1 а.с. 67).

З домової книги вбачається, що ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.68-69).

06.03.2013 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва І.Ю. з заявою про видачу дублікату договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого 03.06.2005 за реєстровим №4596 у зв`язку із втратою оригіналу (том 1 а.с.101).

В цей же день нотаріусом Зубарєвим І.Ю. було видано дублікат зазначеного договору (том 1 а.с.100).

Рішенням Червонозаводського районного суду від 20.12.2016 визнано недійсним дублікат договору дарування житлового будинку номер АДРЕСА_1 , який складається із: дерев`яного, обкладеного цеглою, житлового будинку літ. А-1 житловою площею 38,7 кв.м, та надвірних будівель: літня кухня літ. В, гараж літ. Е, огорожа № 1-2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений 06.03.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. за реєстровим №1137. Також цим рішенням у задоволенні вимоги про скасування за відповідачем ОСОБА_2 державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , проведеної 06.03.2013 на підставі дублікату договору дарування, відмовлено. Рішення в цій частині вступило в законну силу, тому вимога про визнання дублікату договору дарування житлового будинку та скасування за відповідачем державної реєстрації права власності на житловий будинок не розглядається у даному судовому засіданні.

З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовленого станом на 04.09.2014 вбачається, що домоволодіння складається з двопорхового будинку літ.Ж-2 загальною площею 156 кв.м 2007 року побудови, які є самочинним будівництвом. Також до домоволодіння входить: ганок літ. ж1(2007 рік побудови), оглядова яма літ. ж2 (2007 рік побудови), льох літ.з (2005 року побудови), літня кухня літ.И (2005 року побудови), прибудова літ.и1 (2005 року побудови), ворота №3 (2005 року побудови), огорожа №4, 5, 6, (2005 року побудови, колодязь №7 (1980 року побудови), огорожа № 8 (1980 року побудови), змощення літ.І (2005 року побудови) (том 1 а.с.168-172).

З наданих ухвали про відкриття провадження від 06.04.2016 у справі №640/4417/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про стягнення боргу та копії позовної заяви суд не має можливості встановити наявність договору позики між позивачем та відповідачем, яким приховано договір дарування спірного житлового будинку, тим більше, що сума боргу, про яку йдеться у позовній заяві (1200 доларів США) суттєво відрізняється від суми боргу, який зазначено відповідачем як суму боргу за договором (25800 доларів США) (том 1 а.с.173, 174).

В той же час суду не надано рішення суду у справі №640/4417/16-ц, яким би встановлювалась наявність зобов`язань щодо позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу суду Широковою В.А. надано документи, отримані нею при оформленні договору дарування будинку за адресою: АДРЕСА_1 : копію договору дарування від 14.05.2007 укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , договір дарування від 03.06.2005 укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , витяг з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, довідка про відсутність заборон щодо будинку, витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, заява ОСОБА_2 про відсутність права власності та права користування малолітні або неповнолітніх дітей.

Крім того нотаріусом Широковою В.А. надано довідку голови вуличного комітету від 03.05.2007, з якої вбачається, що ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не приймає до уваги свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, як таке що не стосується предмету спору (том 1 а.с.176).

Надані відповідачем фотознімки домоволодіння не надають можливості суду встановити обставини, що стосуються справи, жодним чином не надають можливість встановити рік побудови будинку, як і те, що домоволодіння на фотознімках знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.177-180).

Відповідно до статті 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування цієї статті є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Тобто позивачем у позовах про визнання права власності може бути лише особа, яка вже є власником.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.210 ЦК України перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З наданих суду матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_1 після укладення договору дарування спірного будинку з відповідачем 14.05.2007 не здійснив державну реєстрацію набутого права власності, а тому у відповідності до ст.334 ЦК України не набув право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та не може вважатися власником цього нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.182 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Отже виникнення права власності на нерухоме майно здійснюється відповідним органом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Зокрема обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно (п.1.ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, місцеві органи державної реєстрації прав проводять реєстрацію прав на нерухоме майно, їх обмежень, правочинів щодо нерухомості або відмовляють у реєстрації.

За таких обставин, виникнення права власності у позивача залежить від здійснення ним державної реєстрації такого права відповідним органом. Суду не надано доказів неможливості державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно органом, що уповноважений таку реєстрацію проводити. Так само позивачем не доведено порушення його права на таку реєстрацію права власності, тому у суду нема підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на житловий будинок.

Обидві умови для визнання права власності у судовому порядку не підтверджені, що свідчить про необґрунтованість такої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику розгляду в справах про захист права власності та інших речових прав » відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому, як вище зазначалося, позивач не може вважатися власником спірного нерухомого майна, оскільки не зареєстрував відповідно до вимог закону свого права, а отже не набув права на пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, тому така вимога підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову.

У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику розгляду в справах про захист права власності та інших речових прав » зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Порядок виселення регулюються ст.109-117 ЖК УРСР.

З домової книги та паспорта відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про наявність у останнього права користування спірним житлом.

З документів, наданих приватним нотаріусом Харківського міського округу Широковою В.А. вбачається, що на момент укладення договору дарування будинку відповідач був зареєстрований та проживав у спірному будинку, при цьому договір не містить умов зняття з реєстрації місця проживання та звільнення приміщення ОСОБА_2 та його матір`ю, що свідчить про відсутність на це волі сторін правочину.

Враховуючи, що позовна вимога про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення відповідача та звільнення будинку від його речей, заявлена особою, яка не є власником нерухомого майна відповідно до вимог законодавства, відповідач ОСОБА_2 має законне право користуватися житлом, про що свідчить реєстрація його місця проживання за відповідною адресою, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні.

Що стосується зустрічної позовної заяви про визнання договору дарування від 14.05.2007 житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. недійсним, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст.203 ЦК України встановлені наступні вимоги до правочину в момент вчинення (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин): зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (п.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (п.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (п.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (п.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (п.6).

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, що діяла на момент укладення договору дарування, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із ч.2. ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

В такому випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

Удаваний правочин завжди є нікчемним і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Укладаючи удаваний правочин, сторони приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі.

Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

З огляду на викладене закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

З наданих суду доказів достовірно неможливо встановити укладення між сторонами договору позики в реальності.

Так відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження передання йому ОСОБА_1 грошових коштів у позику та її повернення. Не підтверджено досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору позики, зокрема суми позичених грошових коштів, розмір і порядок одержання процентів, строки та порядок повернення позики.

Розписка, надана ОСОБА_1 , містить зобов`язання перед ОСОБА_4 продати їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за суму 25800 доларів США, яку вона повинна сплатити до підписання договору купівлі-продажу, але не пізніше 14.05.2010. При цьому ОСОБА_4 не є стороною договору дарування, що оспорюється, а саме по собі взяте ОСОБА_1 зобов`язання на майбутнє не свідчить про передання ним відповідачу грошових коштів та їх повернення.

Оскільки ОСОБА_4 не є учасником справи суд не має повноважень розглядати питання щодо порушення її прав.

За таких обставин суду не доведено укладення договору дарування спірного житлового будинку з надвірними будівлями для приховання договору позики, доказів реального укладення договору позики суду не надано.

Аргумент відповідача щодо відсутності за адресою: АДРЕСА_1 , будинку, який зазначено у договорі дарування, не є підставою для визнання договору удаваним.

Твердження ОСОБА_2 про наявність в діях ОСОБА_1 мети заволодіти їх новобудовою шляхом шахрайських дій, не доведені допустимими доказами, а тому судом не приймаються до уваги.

Аргумент відповідача щодо його необізнаності на праві, не мають доказового значення до суду, а тому не беруться до уваги при прийняття рішення.

Стосовно заяви позивача про відмову у зустрічному позові з підстав пропуску позовної давності застосування до позовних вимог судом установлено таке.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Оскільки судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача, то застосування строку позовної давності не можливе, а тому відмова у задоволенні позовних вимог має бути саме з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача недоведеними достатніми доказами, тому приходить до висновку про відмову в зустрічному позові повністю.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та покладається на позивачів в повному обсязі в зв`язку з відмовою у первісному та зустрічному позовах.

При подачі позову до суду позивач ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір по 551,20 грн за п`ять позовних вимог, що загалом складає 2756,00 грн.

Ухвалою суду від 12.02.1016 було відстрочено сплату позивачем ОСОБА_1 судового збору до ухвалення судового рішення.

Судом після часткового скасування рішення суду першої інстанції і ухвали апеляційної інстанції розглядалося три позовні вимоги позивача, у задоволенні яких було відмовлено, тому з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1653,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 102, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва Ігоря Юрійовича про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1653,60 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв Ігор Юрійович, місце знаходження: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової карти платника податків невідомий.

Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова Вікторія Анатоліївна, місце знаходження: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків невідомий.

Суддя: В.А.Єжов