Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 595/223/17

провадження № 61-12967ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і пов`язаних із цим санкцій, стягнення санкцій у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року в частині стягнення індексації по непроіндексованій заробітній платі скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» (далі - ТОВ «Бучачагрохлібпром») на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати у розмірі 1 643,73 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року в частині відмови

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Бучачагрохлібпром» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і пов`язаних з цим санкцій, стягнення санкцій у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації заробітної плати (середнього заробітку за час затримки розрахунку) скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-30517св18).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року,

ураховуючи ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 19 березня

2020 року про виправлення у постанові арифметичних помилок, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Бучачагрохлібпром» на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 56 896,27 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області

від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду

від 11 березня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року повернуто скаржнику (провадження № 61-6949ск20).

27 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення

в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновленні на роботі, стягнення виплати за вимушений прогул та стягнення штрафних санкцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Крім цього, у касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на його пропуск у зв`язку з поверненням первинно поданої касаційної скарги, а також тим, що ухвалу Верховного Суду від 22 травня 2020 року про повернення його касаційної скарги було надіслано йому лише 27 липня 2020 року.

Із матеріалів касаційного провадження (№ 61-6949ск20) убачається, що копію ухвали Верховного Суду від 22 травня 2020 року ОСОБА_1 отримано 31 липня 2020 року.

Ураховуючи викладене, строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Крім цього, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що за цією категорією справ звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Наведені заявником доводи є безпідставними з огляду на таке.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав працівників від незаконного звільнення з роботи, і не входить до структури заробітної плати, оскільки середній заробіток не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і пов`язаних із цим санкцій.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600,00 грн.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового

збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при

поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 740,78 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК

у Печер.р-ні/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Згідно частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 14 жовтня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник