РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

(Справа № 285/3912/18, провадження у справі № 2/0285/51/20)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Орепівської сільської ради, треті особи приватний нотаріус Мякотіна Ніна Федорівна, Новоград-Волинська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на жилий будинок

В С Т А Н О В И В:

Справа надійшла на розгляд Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області на підставі постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року, якою було скасовано ухвалу, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31 січня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 березня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, якій в грудні 2019 року, після направлення Верховним Судом справи на новий розгляд до суду першої інстанції, уточнила, та просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року № 4-3612 видане державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф., визнати недійсним договір купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 15.05.1995 року № 2-1320, укладений між ОСОБА_4 та КСП «Мрія», визнати за нею право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що виконавчий комітет Орепівської сільської ради рішенням від 10.10.2017 року № 36 скасував рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 23.08.1989 року в частині визнання права власності спірного будинку за ОСОБА_8 . Оскільки рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради в частині визнання права власності за ОСОБА_8 скасовано, то свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року № 4-3612 видане державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф. та договір купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 15.05.1995 року № 2-1320, укладений між ОСОБА_4 та КСП «Мрія» підлягають визнанню не дійсними.

ОСОБА_4 направила відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. Відповідачка посилаючись на те, що оскільки органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, а також оскільки позивачкою пропущено строк позовної давності, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Приватний нотаріус Мякотіна Н.Ф. просила в задоволенні позову відмовити.

Новоград-Волинська державна нотаріальна контора у відповіді зазначила, що державним нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на спадщину було дотримано на той час норми права, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Орепівської сільської ради в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що мати позивачки ОСОБА_9 23 липня 1983 року склала заповіт, відповідно до якого належний їй на праві особистої власності жилий будинок, що знаходиться в с. Орепи Новоград-Волинського району Житомирської області та все її майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла в рівних частках ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (т. 1 а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що мати позивачки ОСОБА_9 проживала в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.23-27).

7 жовтня 1994 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Мякотіною Н.Ф. на ім`я дочки померлого ОСОБА_8 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Орепівської сільської Ради 23 серпня 1989 року ОСОБА_8 на підставі рішення Орепівської сільської ради №33 від 23.08.1989 р.

15 травня 1995 року ОСОБА_4 продала належний їй на підставі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину житловий будинок АДРЕСА_1 колективному сільськогосподарському підприємству «Мрія» (т. 1 а.с.4-6).

Рішенням виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 10 жовтня 2017 року №36 скасовано рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради №33 від 23 серпня 1989 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян с. Орепи Новоград-Волинського району Житомирської області», а саме п.123 визнання права власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 (т. 1 а.с.10).

Рішення виконкому сільської ради від 10.11.2017 року відповідачкою ОСОБА_4 не оскаржувалось та наданий час є чинним.

Як вбачається зі змісту частково скасованого рішення виконавчого комітету, саме це рішення стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_11 та подальшу його реєстрацію в БТІ /т. 1 а.с.29/

Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. (постанова ВС №917/927/17)

Отже, правовстановлюючим документом у даному випадку є частково скасоване рішення виконавчого комітету Орепівської сільської Ради народних депутатів від 23.08.1989 р. №33 «Про оформлення права особистої власності на житлові будинку в с. Орепи", на підставі якого видано свідоцтво про право власності та в подальшому на підставі цього свідоцтва видано свідоцтво про право на спадщини, та на підставі якого 15 травня 1995 року оформлено договір купівлі-продажу.

Таким чином, оскільки рішення виконавчого комітету в частині визнання права особистої власності на житловий будинок та видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_11 скасовано то й документи, якими оформлюється відповідне право мають бути визнані недійсними, а відповідно і всі наступні правочини, які було укладено на їх підставі, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності на будинок.

Рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 20 січня 1995 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та рішенням цього ж суду від 11 липня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування затрат на будівництво жилого будинку встановлено, що мати позивачки ОСОБА_9 (голова колгоспного двору) перебувала у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , який входив до складу колгоспного двору і постійно працював у колгоспі їздовим (т.1 а.с.23-28). Спільною працею та коштами членів двору ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 1964 року по 1968 рік велось будівництво і побудовано житловий будинок в АДРЕСА_1 .

На момент смерті матері позивачки ОСОБА_9 3 грудня 1987 року з нею проживав і був членом колгоспного двору лише ОСОБА_8 , про що свідчать записи в по господарських книгах /т. 2 а.с.68-72/

Тобто ОСОБА_8 був останнім членом колгоспного двору.

Майно двору належало на праві спільної сумісної власності його членам, тобто ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ( ст. 120 ЦК Української РСР (1963 року). Після смерті матері позивачки ОСОБА_8 продовжував на тих же підставах володіти і користуватись майном.

Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривалося, а спадкувалося лише особисте майно членів колгоспного двору, якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК України про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. В разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після його смерті відкрилась спадщина на будинок, якій належав на праві спільної сумісної власності йому та ОСОБА_9 .

За положеннями п. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини звернулись в 1987 та 1988 році ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 (т. 2 а.с.38-43).

Після смерті ОСОБА_11 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_4 ..

Таким чином, враховуюче те, що оскільки рішення виконавчого комітету про визнання права власності за ОСОБА_11 скасовано, а також, що ОСОБА_11 помер після ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд приходить до висновку, що будинок повинен успадковуватись відповідачкою ОСОБА_4 в порядку ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, а саме без врахування частки ОСОБА_9 , як колишнього члена.

Доводи відповідачки ОСОБА_4 щодо пропуску строку позовної даності судом до уваги не приймаються, оскільки підставою для звернення з даною позовною заявою стало рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради від 10 жовтня 2017 року №36 якім було скасовано п. 123 рішення виконавчого комітету Орепівської сільської ради №33 від 23 серпня 1989 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки громадян с. Орепи Новоград-Волинського району Житомирської області», в зв`язку з чим суд вважає, що саме з 10 жовтня 2017 року позивачка повинна була дізнатися про порушення її прав, а до суду звернулась 22.10.2018 року.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Позивачка, звертаючись з позовом про визнання права власності на будинок, не надала суду належних та допустимих доказів, яка частка в колгоспному дворі належала її матері на день смерті, а також на якій правовій підставі вона має право на успадкування всього будинку без врахування наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, подавши у встановлений законом строк заяви, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Орепівської сільської ради, треті особи приватний нотаріус Мякотіна Ніна Федорівна, Новоград-Волинська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на жилий будинок задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.1994 року № 4-3612 видане державним нотаріусом Мякотіною Н.Ф..

Визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 15.05.1995 року № 2-1320, укладений між ОСОБА_4 та КСП «Мрія».

В задоволенні позову в частині визнання права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 20.02.2020 року.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2020 року.

Головуючий