Провадження № 22-ц/4808/371/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків за використання земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року Івано-Франківська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків за використання земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року ТОВ «Юридичний консалтинг» було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0487 га за адресою АДРЕСА_1 . Договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Івано-Франківському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК зі строком його дії до 20.05.2011 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 24.06.2014 року власником майна, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 став ОСОБА_1 .

При обстеженні у квітні 2016 року інспекторами з самоврядного контролю управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проведено обстеження даної земельної ділянки на предмет дотримання вимог земельного законодавства та встановлено, що інформація про наявність документів на право користування вищезазначеною земельною ділянкою відсутня, тобто між Івано-Франківською міською радою, яка реалізує право власності територіальної громади на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки не укладено.

Позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку без оформлення договору оренди, у добровільному порядку відшкодувати заподіяні збитки власнику земельної ділянки не бажає, просив стягнути з нього у судовому порядку заподіяні власнику землі збитки в розмірі 43 377,48 грн, що становить неотриману орендну плату за період з 24.06.2014 року по 29.11.2016 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської міської ради збитки в розмірі 43 377,48 грн. за період з 24.06.2014 року по 29.11.2016 року, та 1600 грн. витрат по оплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, користуючись земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому на праві власності приміщення магазину, без укладення з Івано-Франківською міською радою договору оренди земельної ділянки не сплачував відповідну орендну плату за період з 24.06.2014 року по 29.11.2016 року, тому актом про визначення збитків власнику землі, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, та розрахунком збитків, сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу - 43 377,48 грн. визначена як збитки, які нанесені міській раді за час фактичного використання земельної ділянки відповідачем. При цьому, суд першої інстанції застосував до даних правовідносин приписи статті 22 та главу 83 ЦК України, зокрема ст. 1212 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта зазначила, що 12.01.2009 року між позивачем та ТОВ «Юридичний консалтинг» було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :09:004:0139, площа 0,0487 га зі строком дії договору до 20.05.2011 року.

26 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Юридичний консалтинг» частину нежитлового приміщення у житловому багатоповерховому будинку, яке знаходилось в межах зазначеної земельної ділянки.

Під час обстеження вищезазначеної земельної ділянки у 2016-2017 роках позивач необґрунтовано дійшов висновку про те, що у зв`язку з закінченням ТОВ «Юридичний консалтинг» договору оренди в травні 2011 року та у зв`язку з придбанням ОСОБА_1 частини нежитлового приміщення у житловому багатоповерховому будинку, яке знаходилось в межах зазначеної земельної ділянки, останній повинен укласти договір оренди земельної ділянки та сплачувати орендну плату замість ТОВ «Юридичний консалтинг».

Також представник апелянта посилається на неправильне визначення розміру земельної ділянки 0,0487 га, оскільки такий розмір земельної ділянки а також кадастровий номер позивачем взято із земельної ділянки, яка була в оренді у ТОВ «Юридичний консалтинг». Земельної ділянки з зазначеним кадастровим номером :09:004:0139 на теперішній час на публічній кадастровій карті не існує. Вважає, що в зв`язку з закінченням договору оренди 20.05.2011 року укладеного між позивачем та ТОВ «Юридичний консалтинг», сторони повинні були вирішити питання щодо припинення такого договору або його поновлення, а також вирішити питання щодо розрахунків за даним договором.

На думку представника апелянта судом не вірно визначено розмір земельної ділянки, з якої має бути вирахувана плата за землю, а також розмір ставки податку, за якою розраховуються суми збитків.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Івано-Франківської міської ради зазначає, що за змістом ст. 120 ЗК України перехід права власності на об`єкт нерухомого майна не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення договору оренди земельної ділянки, а тому новий власник не звільняється від обов`язку оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Івано-Франківська міська рада як власник земельної ділянки позбавлена права користуватись такою та не отримує кошти від оренди земельної ділянки, які могла б отримати у разі виконання відповідачем належним чином взятих обов`язків за договором оренди, або своєчасного повернення земельної ділянки власнику.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник у засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку,

Представник Івано-Франківської міської ради Мигович І.В. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Івано-Франківської міської ради Миговича І.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вказаним вимогам з огляду на таке.

Згідно акту № 7 обстеження земельної ділянки від 22.04.2016 року, складеного інспектором з самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління самоврядного контролю Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 в ході якого встановлено, що земельна ділянка використовується для обслуговування приміщення магазину. Юридична особа - ТОВ «Юридичний консалтинг».

У процесі підготовки документів до обстеження, збору необхідної інформації та проведення обстеження встановлено, що згідно п. 24 рішення Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року земельну ділянку площею 0,0487 га надано в оренду. Договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Івано-Франківському міському відділі регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України, про що в державному реєстрі зроблено запис № 51 від 03.09.2009 року, строк дії договору 20.05.2011 року.

Згідно інформації ДПІ в м. Івано-Франківську ТОВ «Юридичний консалтинг» не є платником орендної плати на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.04.2014 року по справі 3 909/1229/14.

На день проведення обстеження в Департаменті комунальних ресурсів відсутня інформація про наявність документів на право користування даною земельною ділянкою, зокрема що стосується укладеного договору оренди земельної ділянки. На земельній ділянці знаходиться капітальна одноповерхова будівля магазину.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (№75135444 від 12.04.2016 року) власником даного магазину являється ОСОБА_1 , який є власником ТОВ «Юридичний консалтинг» (а.с. 9,10).

Встановлено, що Департаментом комунальних ресурсів неодноразово надсилалися ОСОБА_1 повідомлення від 29.09.2016 № 1097/34.3-02/356, від 21.11.2016 №ДКР 1495/34.3-02/356 про необхідність його участі у засіданні комісії з визначення збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок комунальної власності з порушенням законодавства, у яких зазначено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 , площею 0,0487 га на якій знаходиться магазин (належний ОСОБА_1 на праві власності), використовується без правовстановлюючих документів. (а.с.13,16).

Згідно Акту про визначення збитків власнику землі від 29.11.2016 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.01.2017 року №17, сума неодержаного територіальною громадою м. Івано-Франківська доходу визначається збитками, які нанесені міській раді за час фактичного використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0, 0487 га становить 43 377,48 грн, про що додано відповідний розрахунок (а.с.25-28).

Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 24.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Юридичний консалтинг» та ОСОБА_1 , останній отримав у власність нежитлові приміщення з підвальними, загальною площею 491,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.70-72).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Таким чином, відповідач володіє приміщенням магазину, яке знаходиться на земельній ділянці площею 0, 0487 га по АДРЕСА_1 , а тому з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними і регулюються положеннями глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд правильно зазначив, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 як фактичний землекористувач земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому з нього, як користувача земельної ділянки, на користь Івано-Франківської міської ради, як власника земельної ділянки, підлягають стягненню кошти за користування земельною ділянкою в порядку ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.36, 14.1.125, 288.5 ПК України).

Позивачем при нарахуванні коштів за фактичне користування земельною ділянкою правильно застосовано інформацію, що міститься у листі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо нормативної грошової оцінки ряду земельних ділянок.

Апелянт, заперечуючи проведений позивачем розрахунок збитків не вказав у чому саме полягає неправильність наданого позивачем розрахунку розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,0487 га за період з 24.06.2014 року по 29.11.2017 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з часу придбання нежитлового приміщення не здійснював плату за користування земельною ділянкою площею 0,0487 га яка використовується для обслуговування зазначеного нежитлового приміщення - магазину, надані відповідачем копії квитанцій про оплату ТОВ «Юридичний консалтинг» орендної плати за землю у період з липня 2014 року по січень 2015 року не спростовують висновок суду про обов`язок відповідача як власника нежитлового приміщення з часу його придбання здійснювати оплату за користування земельною ділянкою.

При цьому, відповідач не позбавлений права звернутися до Івано-Франківської міської ради та ТОВ «Юридичний консалтинг» щодо здійснення перерахунку орендної плати за користування земельною ділянкою.

Не знайшли свого підтвердження також доводи апелянта щодо невірно визначеного розміру земельної ділянки, з якої має бути вирахувана плата за землю, оскільки зібраними у справі доказами встановлено, що для обслуговування придбаного відповідачем нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 використовується земельна ділянка площею 0,0487 га. Будь-яких інших доказів щодо площі вказаної земельної ділянки матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 користуючись земельною ділянкою без укладення із Івано-Франківською міською радою відповідного договору оренди земельної ділянки, позбавив територіальну громаду м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради отримання доходу у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою у визначеному позивачем розмірі - 43 377,48 грн. за період з 24.06.2014 року по 29.11.2017 року, що підтверджується відповідним розрахунком.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»!, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 379 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко