Справа № 664/2362/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Олешки Херсонськорї області

Суддя Цюрупинського районного суду Херсонської області Сіденко С. І., перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України позовну заяву адвоката Тихоши Ігоря Сергійовича, який діє на підставі ордеру в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

11.09.2020 року до суду надійшла вказана позовна заява. Дослідивши заяву, вважаю, що її необхідно залишити без руху, з таких підстав.

За подання до суду заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» справляється судовий збір в розмірі встановленому цим законом.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із позовною заявою про поділ майна сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем на забезпечення розгляду справи не сплачено судовий збір, а представником позивача заявлено ціну позову 180700 грн.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем в позові не зазначено доказів наявності внатурі спірного майна та підстав набуття такого майна у спільну власність.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з вимогами ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Однак у позові не зазначено на підставі яких доказів позивачем визначено вартість спірного рухомого майна. Тому позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується дійсна вартість кожного спільного майна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, як на це вказує позивач, не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується придбання всього майна, що є предметом даного спору під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а також зазначити, чим підтверджується спільна участь подружжя коштами або працею в набутті спірного майна.

На підставі викладеного, позовну заяву, відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України, слід залишити без руху, надавши позивачу можливість усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 185, 259 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Позовну заяву адвоката Тихоши Ігоря Сергійовича, який діє на підставі ордеру в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без руху, надавши заявнику можливість в термін п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Розяснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу та його представнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сіденко С. І.