Номер провадження 2/754/2897/20
Справа №754/8250/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.10.2017 року біля 18:30 на проспекті АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями "БМВ" д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та "Порше" д/н НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобіль "Порше" д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а позивачці була завдана матеріальна шкода. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2017 року ОСОБА_3 визнаний винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 16.01.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір про відшкодування останнім шкоди, спричиненої вказаною ДТП, що полягає у витратах на ремонт автомобіля "Порше" д/н НОМЕР_2 , у розмірі 2 300 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання Договору становить 65 320,00 грн. Сторони домовилися, що у день укладення цього Договору ОСОБА_3 здійснює платіж на користь ОСОБА_1 у сумі 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 680,00 грн., що буде вважатися частковим погашенням заборгованості за даним Договором. Залишок суми у розмірі 2 100 доларів США відповідно до Договору має сплачуватися до 15 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2018 року по листопад 2018 року включно, у розмірі 200 доларів США щомісяця, а у грудні 2018 року - у розмірі 100 доларів США. Всупереч умовам вказаного Договору відповідачем сплачено на користь позивачки лише 200 доларів США. Станом на день подачі позовної заяви у відповідача наявна заборгованість за період з лютого по червень 2018 року у розмірі 1 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 26 475,94 грн. Крім того, внаслідок вказаної ДТП позивачка відчула негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт, була вимушена витрачати особистий та робочий час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило її звичайний спосіб життя. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає виконувати зобов`язання за вказаним Договором та відшкодувати завдану моральну шкоду, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1 000,00 доларів США, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 11.07.2019 року відмовлено у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року заочне рішення суду від 26.10.2018 року скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку.

27.11.2019 року до суду надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог, відповідно до якої вона просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2100,00 доларів США, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 11000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 26.10.2017 року біля 18:30 на проспекті АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями "БМВ" д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та "Порше" д/н НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У результаті ДТП автомобіль "Порше" д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля - ОСОБА_1 завдана матеріальна шкода.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3 , що підтверджується постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2017 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

16.01.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір про відшкодування шкоди, спричиненої вказаною ДТП, яка полягає у витратах на ремонт автомобіля "Порше" д/н НОМЕР_2 в розмірі 2300, 00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання Договору становить 65 320,00 грн.

Згідно з цим Договором у день його укладення ОСОБА_3 здійснює платіж на користь ОСОБА_1 у сумі 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 680,00 грн., що буде вважатися частковим погашенням заборгованості за даним Договором.

Залишок суми у розмірі 2 100 доларів США відповідно до Договору має сплачуватися до 15 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2018 року по листопад 2018 року включно, у розмірі 200 доларів США щомісяця, а у грудні 2018 року - у розмірі 100 доларів США.

На виконання вказаного договору відповідачем сплачено на користь позивачки лише 200 доларів США. Інші платежі станом на день подачі позовної заяви від відповідача не надходили.

Станом на 25.06.2018 заборгованість відповідача перед позивачкою становить 1 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.10.2018 складає 28 150,00 грн.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язання вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.ст. 525, 610 ЦК України).

Отже з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та п. 5 укладеного між сторонами Договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання на даний час настав.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, розмір боргу відповідача перед позивачкою становить 2100, 00 доларів США, що станом на 14.02.2020 року за курсом НБУ становить 51387, 00 грн.

Оскільки відповідач вказану суму добровільно не відшкодовує, суд вважає, що вона підлягає стягненню у примусовому порядку.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізично особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При розгляді справи встановлено, що позивачці діями відповідача дійсно було завдано моральну шкоду, що виразилася у тому, що через пошкодження її автомобіля внаслідок ДТП та невиконання зобов`язань відповідно до укладеного Договору між ними позивачка зазнала моральних переживань, відчула негативні емоції та дискомфорт, була змушена витрачати свій час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило її звичайний спосіб життя. Суд вважає, що розмір шкоди, визначений позивачкою, є таким, що повністю відповідає розміру її моральних страждань, а тому підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки у повному обсязі.

Що стосується заперечень сторони відповідача щодо позовних вимог, викладених у заяві про перегляд заочного рішення суду, то слід зазначити наступне.

Так, відповідач стверджує про те, що між сторонами був укладений Договір від 16.01.2018 року, за яким відповідач прийняв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, нанесену транспортному засобу позивачки, завдану внаслідок ДТП.

Як вказує відповідач, метою вказаного Договору було відшкодування матеріальної шкоди, що полягає у витратах, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, що належить позивачці. Орієнтовна вартість ремонту транспортного засобу була встановлена позивачкою особисто у розмірі 2300, 00 доларів США.

При цьому відповідач вважає, що умови Договору між сторонами є невідповідними реально нанесеному матеріальному збитку і не є чесними по відношенню до нього, а сам договір був укладений під впливом тяжкої обставини.

Але суд зазначає, що вказані відповідачем обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, були спростовані доказами, наданими позивачкою. Крім того, відповідачем на підтвердження викладеного у заяві не було надано жодних належних та достовірних доказів, а також не було заявлено будь-яких вимог щодо недійсності договору від 16.01.2018 року.

Зважаючи на викладене вище, встановлені у справі обставини, суд вважає твердження відповідача безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не можуть братися судом до уваги.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокат Чекулаєв С.О., який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надавав правничу допомогу позивачці ОСОБА_1 на підставі Договору № 17 від 09.10.2019 року.

На виконання вказаного Договору адвокатом було складено Акт про надання правничої допомоги від 11.10.2019 року.

Відповідно до наданих доказів вартість наданої правової допомоги становить 11000, 00 грн. Вказану суму було у повному обсязі сплачено позивачкою адвокату, що підтверджується відповідними квитанціями.

Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 11000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів, згідно Договору, а тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 22, 23, 509, 510, 525, 610, 625 1166, 1187 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за Договором від 16.01.2018 року у розмірі 2100, 00 доларів США, що становить за курсом НБУ станом на 14.02.2020 року 51387, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 11000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 22.07.2009, зареєстрована у АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , паспорт № НОМЕР_5 , виданий 10.06.2015, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлений 27 лютого 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська