Справа № 311/4418/19
Провадження № 2/311/246/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.

за участі секретаря судового засідання Листопад В.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Котюкова С.П.

представника відповідача адвоката Кари Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна, про усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна, про усунення від права на спадкування за законом, який мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначила, що вона, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець за правом представлення, прийняла спадщину відповідач у справі ОСОБА_2 , як донька померлого сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає, що відповідач у справі має бути усунена від права на спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Згідно висновку лікувально-консультативної комісії Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-соціальної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області від 18 січня 2017 року, ОСОБА_3 потребувала постійного догляду. ОСОБА_3 була людиною похилого віку і померла у віці 79 років, останні 9 років свого життя була прикута до ліжка через тяжку хворобу (церебральний атеросклероз, хронічна недостатність мозкового кровообігу, старочеський склероз, синдром Паркінсона, дифузний кардіосклероз).

За життя ОСОБА_3 позивачка доглядала за нею, купувала за власні кошти їй ліки, готувала їжу, прибирала за нею, при потребі возила її до лікарні або викликала лікаря додому.

В свою чергу, відповідач у справі, ОСОБА_2 , за життя ОСОБА_3 виявляла байдуже ставлення до неї, а під час хвороби останньої ухилялася від надання їй допомоги, зокрема не відвідувала хвору, не надавала допомогу щодо купівлі ліків та продуктів харчування.

Додатково позивач вказала, що відповідач не турбувалась про свого батька ОСОБА_4 , після якого спадкує за правом представлення, оскільки поховання ОСОБА_4 здійснено за кошти позивача.

На думку ОСОБА_1 , вказані обставини свідчить про ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , яка через похилий вік та тяжку хворобу була в безпорадному стані.

З огляду на викладене, позивач просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом за правом представлення, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1).

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечувала проти позову з наступних підстав.

На думку ОСОБА_2 , висновок лікарсько-консультативної комісії КЗ «Василівськкий центр первинної медико-соціальної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області від 18.01.2017 не містить вказівки на необхідність догляду ОСОБА_3 з її боку, а, навпаки, у висновку зазначено про те, що ОСОБА_3 потребує стороннього догляду з боку доньки ОСОБА_1 на 6 місяців до 18.07.2017, крім того, сам висновок отримувався для надання до органів соціального захисту населення; відповідач, як онука, періодично відвідувала бабусю та при спілкуванні остання не говорила їй про необхідність її утримання та надання допомоги; позивач проживала з померлою ОСОБА_3 в одному будинку, а вона займалась доглядом за старшою донькою, а незадовго до смерті бабусі була вагітною та жила за іншою адресою; понесення позивачем витрати на поховання спадкодавця може бути предметом іншого позову відповідно до положень статті 1232 ЦК України.

На думку ОСОБА_2 , позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження її винної поведінки щодо ухилення від надання бабусі допомоги, за умови можливості її надання.

Зважаючи на викладене просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 22-23).

Позивачем надано суду відповідь на відзив, зміст та мотиви в якому є аналогічними, викладеним в позовній заяві (а.с. 66).

Рух справи та прийняті процесуальні рішення.

29 листопада 2019 року позов надійшов до суду (а.с. 1).

12 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та винесено ухвалу про витребування доказів (а.с. 20, 21).

09 січня 2020 року отримано відзив на позовну заяву (а.с. 22-23).

04 лютого 2020 року отримано відповідь на відзив та винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 66, 74).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідач просила відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

В судове засідання третя особа не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 є її матір`ю, а померла ОСОБА_3 - її бабусею. Свідку відомо, що ОСОБА_3 хворіла протягом останніх 10 років перед смертю, а останні 6 років не могла пересуватися ногами та здійснювати самообслуговування. Догляд бабусі здійснювала спочатку вона, а потім її мати ОСОБА_1 . Відповідач у справі декілька разів відвідувала ОСОБА_3 за місцем її мешкання, однак станом її здоров`я не цікавилася, як і не допомагала матеріально утримувати ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 відповідач жодного разу не відвідувала ОСОБА_3 . Утримання ОСОБА_3 здійснювала позивач у справі, ОСОБА_1 . Одного разу вони разом з ОСОБА_1 просили матір відповідача щоб вони (мати ОСОБА_6 або сама ОСОБА_6 ) посиділи з ОСОБА_3 , однак вони відмовилися.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона сусідка позивача. Мати позивача, ОСОБА_3 проживала поруч з нею та дуже хворіла, а доглядала за нею ОСОБА_1 . Відповідача ОСОБА_2 за місцем мешкання ОСОБА_3 вона не бачила, однак особисто ОСОБА_2 вона не знає.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона сусідка позивачки. Мати позивача, ОСОБА_3 проживала поруч з нею та дуже хворіла, а доглядала за нею ОСОБА_1 , інших осіб, які б надавали допомогу чи здійснювали утримання ОСОБА_3 , вона не бачила. Зі слів ОСОБА_9 їй відомо, що вона зверталася до відповідача за допомогою з доглядом ОСОБА_10 , однак остання відмовилася.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є сестрою відповідача та племінницею позивачки та їй відомо, що ні її бабуся, ОСОБА_3 , ні позивач, за життя ОСОБА_3 , ні до неї ні до відповідача за допомогою з утримання та догляду не зверталися.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що позивач у справі, ОСОБА_1 , є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 онукою померлої, що підтверджується паспортом позивача (а.с. 3-5), свідоцтвами про смерть ОСОБА_3 (а.с. 10), про шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 23.02.2005, внаслідок якого позивач набула прізвище « ОСОБА_9 » (а.с. 13), про смерть сина ОСОБА_3 батька відповідача - ОСОБА_4 (а.с. 15), про шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , внаслідок якого остання набула прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 77).

Згідно спадкової справи № 160/2017, заведеної 05 грудня 2017 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Кириченко В.В. після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини звернулася 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 та 08 грудня 2017 року ОСОБА_2 , як спадкоємиця свого батька сина спадкодавця та із заявою про відмови від прийняття спадщини ОСОБА_11 04 жовтня 2019 року нотаріусом надано роз`яснення щодо спадщини про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів про родинні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 31-40).

Згідно довідки Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області від 19 червня 2017 року, ОСОБА_1 фактично проживала разом із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , вела з нею спільне господарство та доглядала за нею до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають зокрема діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при вирішення спору підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця, за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Суд зазначає, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».

Додатково суд зазначає, що, виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи ( інших спадкоємців або територіальної громади ). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

На думку суду, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

На думку суду, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є її обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого заходу, як усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її бабусі.

Судом також встановлено, що згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-соціальної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області від 18 січня 2017 року, ОСОБА_3 хворіла на церебральний атеросклероз, старочеський психоз, синдром Паркінсона, дифузний кардіосклероз та потребувала постійного догляду з боку доньки, ОСОБА_1 , на шість місяців, до 18 липня 2017 року (а.с. 68).

На думку суду, вказаний висновок не є беззаперечним підтвердженням існування обставин, зазначених позивачем в позовній заяві, оскільки він підтверджує лише діагноз ОСОБА_3 та необхідність стороннього догляду з боку саме позивача ОСОБА_1 . Крім того, вказаний висновок було складено для пред`явлення його до органів соціального захисту населення.

Судом враховується, що за період видачі вказаної довідки до дня смерті ОСОБА_3 пройшло менше п`яти місяців, протягом яких її догляд здійснювався ОСОБА_1 . Інших належних доказів про перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані до цього часу (складення висновку) позивачем суду не надано.

З інформації, наданої КГП «Василівський центр ПМСД» Василівської районної ради Запорізької області 21 січня 2020 року, ОСОБА_3 втратила здатність пересуватися та обслуговувати себе самостійно саме з січня 2017 року (а.с. 9).

Додатково при винесенні рішення суд враховується наявність у відповідача у справі на момент смерті ОСОБА_3 малолітньої дитини (а.с. 25), перебування її в стані вагітності (а.с. 51, 52-55).

Встановлення судом з досліджених матеріалів та показань свідків факту догляду з боку позивача за своєю матір`ю та здійснення її поховання розцінюється судом, яку виконання ОСОБА_1 свого обов`язку піклуватися про свою непрацездатну матір, відповідно до положень статті 51 Конституції України та статей 172, 202, 203 Сімейного кодексу України.

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала такої допомоги, а саме, її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, які б були пов`язані з винною поведінкою відповідачки, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, а також, що спадкодавець, який перебував у безпорадному стані потребував допомоги саме відповідача, а тому в задоволенні позову вважає необхідним відмовити.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 263-268, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна, про усунення від права на спадкування за законом, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Повний текст рішення суду складено 15 вересня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко