Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 264/8490/13-ц

провадження № 61-22803св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча»,

представник відповідача -Біляк Віталій Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Баркової Л. Л., Мальцевої Є. Є., Сороки Г. П.,

від 05 серпня 2014 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

14 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча») про стягнення сум індексації та компенсації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона працювала у відповідача

з 09 жовтня 2002 року по 27 грудня 2010 року. Вказувала, що з березня

2003 року їй не виплачувалась індексація заробітної плати. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь індексацію заробітної плати з компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 01 липня 2010 року у розмірі

4 180,32 грн, а також середній заробіток за час затримки виплати індексації з компенсацією за період з 01 січня 2011 року по 01 березня 2014 року у розмірі 85 071,78 грн та 1 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, у складі судді Харитонової Г. Л., від 04 червня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року у сумі 1 061,94 грн, середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 5 тис. грн з утриманням

ПАТ «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду у розмірі 150 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість з індексації заробітної плати у ПАТ «Маріупольский металургійний комбінат імені Ілліча» перед позивачем утворилась за період з березня 2003 року по липень 2006 року (включно) та складає 1 061,94 грн разом із компенсацією і підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки відповідач фактично не розрахувався з ОСОБА_1 при її звільненні, строк для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку позивачем не пропущено, тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати визнані судом обґрунтованими. Районний суд вказав, що середній заробіток за період з 28 грудня 2010 року (наступний день після звільнення позивача) по 04 червня 2014 року (день ухвалення рішення) становить 77 537,60 грн, а тому, врахувавши розмір невиплаченої заробітної плати, суд дійшов висновку про зменшення розміру середнього заробітку до 5 тис. грн. Також районний суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок невиплати відповідачем частини заробітної плати, визначивши її у розмірі 150 грн, який, на думку суду, є достатнім і справедливим.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» задоволено частково. Рішення Іллічівського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано. У задоволенні позову у цій частині відмовлено.В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не працювала в день звільнення і вимоги про розрахунок пред`явила 14 листопада 2013 року, відсутні підстави вважати, що саме з вини відповідача з нею не проведено розрахунок після звільнення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального прав та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач не пропустила строк звернення до суду, оскільки індексація заробітної плати входить до її структури, а тому вимоги про її стягнення, а також стягнення середнього заробітку за час затримки її виплати не обмежуються будь-яким строком. На думку заявника, суд апеляційної інстанції неправильно вважав, що оскільки позивач в день звільнення не працювала, вона повинна була пред`явити вимогу до роботодавця, та не звернув увагу на те, що роботодавець не здійснив з нею повний розрахунок при звільненні по 01 березня 2014 року, тому він зобов`язаний компенсувати середній заробіток за весь зазначений період.

Судове рішення оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому касаційному перегляду не підлягає в силу вимог статті 400 ЦПК України.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивач у день звільнення не працювала, а з вимогою про розрахунок звернулась лише 14 листопада 2013 року, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку відсутні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 жовтня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 09 жовтня 2002 року по 27 грудня 2010 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

З березня 2003 року по день звільнення з роботи ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча » не нараховував ОСОБА_1 індексацію заробітної плати. Загальна сума індексації заробітної плати і компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасністю виплати за період з березня 2003 року по липень 2006 року

становить 1 061,94 грн.

Наказом від 27 грудня 2010 року № 4123 ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

У день звільнення 27 грудня 2010 року ОСОБА_1 не працювала у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З вимогами (позовом) про зобов`язання сплатити їй суму індексації та компенсацію втрати частини заробітної плати вона звернулась

14 листопада 2013 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це також винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (додаткова заробітна плата).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними у гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша

статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем було порушено норми трудового законодавства у частині невиплати позивачу індексації заробітної плати (що не заперечується у відзиві на касаційну скаргу), яка відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» входить до структури заробітної плати, та на момент звернення позивача до суду (пред`явлення вимоги) роботодавець не виплатив позивачу належну суму індексації, оспорював право позивача на її отримання, отже наявні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку після пред`явлення вимоги до 01 березня 2014 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції неправильно вирахував період, за який роботодавець має нести відповідальність у вигляді виплати середнього розрахунку, однак дійшов загалом правильного висновку про застосування принципу пропорційності (співмірності) та стягнення з відповідача середнього заробітку за порушення строків виплати належних працівнику коштів у розмірі 5 тис. грн.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, апеляційний суд вищевказаного не врахував та дійшов неправильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції у цій частині.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог в оскарженій частині були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та по суті правильне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2014 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніскасувати.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 04 червня 2014 року у вказаній частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович