Постанова

Іменем України

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 751/2658/18

провадження № 61-785св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року в складі судді: Філатової Л. Б., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Скрипки А. А., Бечка Є. М., Онищенко О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання кредиту № 0. У подальшому 01 листопада 2016 року між ОСОБА_1 ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 0-1 до кредитного договору, якою змінено умови щодо забезпечення виконання зобов`язання.

Для забезпечення виконання позивачем зобов`язань за укладеним кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 01 листопада 2006 року було укладено іпотечний договір № 30006Z174, за умовами якого позивач передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому нежиле приміщення, а саме - приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказував, що 11 червня 2010 року, 12 липня 2010 року, 08 вересня 2011 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» були укладені додаткові угоди до кредитного договору щодо зміни графіку погашення кредиту, щодо зміни розміру відсотків за користування кредитом, щодо зміни схеми погашення кредиту та зміни кінцевого терміну погашення кредиту. У зв`язку зі зміною схеми погашення кредиту та кінцевого строку повернення кредиту, 08 вересня 2011 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору.

21 вересня 2015 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 27, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги до позичальника за кредитним договором з усіма додатковими угодами до нього. 22 вересня 2015 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договорі про відступлення прав вимоги № 1, за умовами якого до відповідача перейшло право вимоги за іпотечним договором, при цьому відповідач отримав права іпотекодержателя щодо предмету іпотеки.

18 квітня 2016 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. було прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем. При цьому позивач вказував, що вартість предмета іпотеки на момент набуття відповідачем права власності на нього складала 7 927 600 грн, а розмір заборгованості позивача за договором про надання кредиту № 0 від 31 жовтня 2006 року становив 3 132 120,29 грн.

З урахуванням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», 90 % вартості предмета іпотеки складає 7 874 300 х 90 % = 7 086 870 грн, і за таких обставин відповідач має відшкодувати позивачу 3 954 749,71 грн, виходячи із розрахунку 7 086 870 грн - 3 132 120,29 грн = 3 954 749,71 грн.

ОСОБА_1 просив:

стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на його користь 3 954 749,71 грн у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки (приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ) над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя жодним наданим позивачем доказом не підтверджується. Вимога від 16 лютого 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» не є належним та допустимим доказом розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а є лише повідомленням про наявність заборгованості позивача у розмірі 3 132 120,29 грн;

також не є належними доказами розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя і надані позивачем відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та звіт про оцінку майна. Наданий позивачем звіт про оцінку майна було виготовлено приватним підприємством «Експертна фірма «Експерт-плюс» на замовлення ОСОБА_1 , проте, відомості про вартість, за якою відповідач набув у власність предмет іпотеки, визначену на момент такого набуття, позивачем суду не надані;

позивачем не заявлялось клопотання про витребування судом відповідних доказів в порядку, визначеному частиною першою статті 84 ЦПК України;

суду не надано: договір про надання кредиту № 0, укладений 01 листопада 2016 року, додаткова угода № 0-1 про зміну умов щодо забезпечення виконання зобов`язання, іпотечний договір № 30006Z174, укладений 01 листопада 2006 року, додаткові угоди до кредитного договору, укладені 11 червня 2010 року, 12 липня 2010 року і 08 вересня 2011 року, договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, укладений 08 вересня 2011 року, договір факторингу № 27 з усіма додатковими угодами до нього, укладений 21 вересня 2015 року, договір про відступлення прав вимоги № 1, укладений 22 вересня 2015 року, на які містяться посилання в позовній заяві;

надані позивачем докази не дають змогу суду дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, клопотання про витребування доказів стороною позивача не заявлялось, а тому згідно статті 80 ЦПК України представлені докази не є достатніми для встановлення обставин, на які міститься посилання в позовній заяві;

відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. У зв`язку із цим наданий позивачем звіт про оцінку майна, дата оцінки 18 квітня 2016 року, який було виготовлено 20 грудня 2017 року ПП «Експертна фірма «Експерт-плюс» на замовлення ОСОБА_1 , не може бути належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України вартості, за якою іпотекодержатель набув предмет іпотеки у власність, визначеної на момент такого набуття;

вимога від 16 лютого 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а є лише повідомленням про наявність заборгованості позивача у розмірі 3 132 120,29 грн, як не є належним доказом розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя і надані суду позивачем відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аргументи учасників справи

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

відповідач в судовому засіданні 23 липня 2018 року не заперечував обставини, що зазначені в позові, крім однієї - не визнавав вартість предмета іпотеки на момент переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки (18 квітня 2016 року) у розмірі 7 874 300 грн. Тому предметом доказування у справі залишилася саме ця обставина, що має бути здійснено відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» за допомогою оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Позивач надав оцінку предмета іпотеки, що зроблена суб`єктом оціночної діяльності на його замовлення від 20 грудня 2017 року, зокрема дані про вартість предмета іпотеки станом на 18 квітня 2016 року. Відповідач не надав суду доказів, які спростовують, що вартість предмета іпотеки, що зроблена суб`єктом оціночної діяльності, станом на 18 квітня 2016 року є іншою (меншою), ніж у звіті, що наданий позивачем. Суди неправомірно відхилили надану позивачем оцінку предмета іпотеки станом на 18 квітня 2016 року. Інші обставини, що зазначені в позові, не підлягали доказуванню згідно частини першої статті 81, частини першої статті 82 ЦПК України, зокрема, обставин існування кредитного договору (зі змінами та доповненнями), іпотечного договору, договору факторингу, договору про відступлення прав вимоги, вимоги відповідача від 16 лютого 2016 року до позивача про усунення порушення;

відповідач не надав доказів про те, що розмір вимог іпотекодержателя, що забезпечені іпотекою є більшою ніж сума - 3 132 120,29 грн. Зазначений розмір вимоги доводиться змістом вимоги відповідача від 16 лютого 2016 року до ОСОБА_1 про усунення порушення (в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку») та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

суди не обґрунтували яким чином для розгляду справи є необхідними кредитний та іпотечний договори зі змінами, в якій підлягає встановленню вартість предмета іпотеки станом на 18 квітня 2016 року.

У квітні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачем не доведено той факт, що на момент набуття кредитором права власності на предмет іпотеки, вартість предмету іпотеки перевищувала розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Звіт про оцінку майна від 20 грудня 2017 року не може бути належним доказом вартості, за якою іпотекодержатель набув предмет іпотеки у власність, визначеної на момент такого набуття, оскільки він був виготовлений ОСОБА_1 лише через один рік і вісім місяців після прийняття рішення приватним нотаріусом про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 квітня 2016 року, на підставі якого було внесено запис про право власності. Висновки звіту базуються на численних припущеннях суб`єкта оціночної діяльності про ряд якісних характеристик об`єкта нерухомості, що підлягав оцінці.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 16 лютого 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку».

У вимозі зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» виступає кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 31 жовтня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», на підставі договору факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», та іпотекодержателем відносно нежилого приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності, що виступає як забезпечення по зазначеному кредитному договору, на підставі іпотечного договору № 30006Z174, який було укладено 01 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н. Г. та зареєстрованого за № 2717 в реєстрі заборон за № 41 (з врахуванням договору про внесення змін). Право іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло на підставі договору про відступлення права вимоги № 1 за договором іпотеки до договору факторингу від 21 вересня 2015 року, від 22 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. та зареєстрованого за № 5002.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як кредитор та іпотекодержатель повідомило ОСОБА_1 , про неналежне виконання умов кредитного договору, що призвело до наявності заборгованості у розмірі 3 132 120,29 грн.

21 квітня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Семеновою Г. В. було прийнято рішення № 29353123 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на нежиле приміщення-приміщення магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», податковий номер 38750239.

Позивачем надано звіт про оцінку майна, а саме - нежилого приміщення - приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт оціночної діяльності: ПП «Експертна фірма «Експерт-плюс». Цей звіт було виготовлено на замовлення позивача 20 грудня 2017 року, відповідно до висновку про вартість майна, дата оцінки 18 квітня 2016 року, ринкова вартість без ПДВ нежилого приміщення-приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 7 874 300 грн.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 64.3., 69.1. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/10059/17 зазначено, що: «обов`язок відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, обумовлений частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку», виникає з договірних правовідносин сторін договору іпотеки. Обов`язок іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, передбачених у статті 37 Закону України «Про іпотеку», виникає у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, такий обов`язок ґрунтується на договірному характері правовідносин сторін щодо передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 200/14524/16-ц (провадження № 61-843св18) вказано, що: «грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог. Отже, предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивачем надано:

вимогу про усунення порушення (в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку») від 16 лютого 2016 року № 13262 (а. с. 4), в якій зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вимагає у ОСОБА_1 сплатити 3 132 120,29 грн заборгованості, що утворилася за кредитним договором. У разі непогашення зазначеної заборгованості у тридцятиденний строк з моменту отримання вимога, іпотекодержатель має намір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки;

інформаційну довідку (а. с. 5), в якій зазначено, що підстава виникнення права власності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є, зокрема, вимога про усунення порушення, серія та номер 13262, виданий 16 лютого 2016 року;

звіт про оцінку майна від 20 грудня 2017 року (а. с. 6-58), в якому зазначено, що ринкова вартість без ПДВ нежилого приміщення-приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 7 874 300 грн (23 аркуш), мета оцінки - визначення ринкової вартості станом на 15 квітня 2016 року для вирішення судових спорів (4 аркуш);

у судовому засіданні 23 липня 2017 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для витребування у реєстратора довідки про оцінку вартості (а. с. 96-98).

Відповідно до частин другої-четвертої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, другій статті 77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суди:

не врахували, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; у зв`язку із цим зробили необґрунтований висновок про те, що розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя жодним наданим позивачем доказом не підтверджується, а вимога від 16 лютого 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» не є належним та допустимим доказом розміру забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а є лише повідомленням про наявність заборгованості позивача у розмірі 3 132 120,29 грн;

відхиливши наданий позивачем звіт про оцінку майна, не врахували, що відповідач, заявивши у судовому засіданні 23 липня 2017 року клопотання про відкладення розгляду справи для витребування у реєстратора довідки про оцінку вартості, не надав відповідну довідку;

не врахували, що відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, та не навели мотивів визнання звіту про оцінку майна від 20 грудня 2017 року неналежним доказом вартості, за якою іпотекодержатель набув предмет іпотеки у власність, визначеної на момент такого набуття у розумінні статті 77 ЦПК України.

За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасувати.

Передати справу № 751/2658/18 на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2018 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков