Єдиний унікальний номер 263/4699/20
Номер провадження 22-ц/804/2897/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року у складі суду Соловйова О.Л., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

17 квітня 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовна заява, мотивована тим, що вона є донькою відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які перебували у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час позивач є повнолітньою дитиною та з вересня 2019 року навчається на 1 курсі Донецького юридичного інституту МВС України денної форми навчання, контрактної основи, у зв`язку із чим не має можливості самостійно влаштуватися на роботу та потребує матеріальної допомоги. Строк закінчення навчання - 30 червня 2022 року. Відповідач є особою працездатного віку, не є інвалідом. У зв`язку з чим, керуючись ст. ст. 199-201 СК України, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення 23 років або до закінчення навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Також з того, що ОСОБА_2 , є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим не має власного заробітку, а відповідач в свою чергу є особою працездатного віку, працює, доказів про наявність у нього інших неповнолітніх дітей, яких він повинен утримувати не надав, тому в сукупності оцінених судом доказів, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та беручи до уваги обов`язок обох батьків брати участь в утриманні повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що забезпечить ОСОБА_2 рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та саме такий розмір буде необхідним і достатнім для належного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки рівнозначний обов`язок щодо його утримання покладається також на матір позивачки, тому позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1/8 частини зі всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17 квітня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення позивачем ОСОБА_2 23 років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інші витрати. З розрахунку доньки наданого у її відповіді на відзив вбачається, що вартість навчання згідно договору №76/19КР від 13.08.2019 року складає 13800грн щороку, тобто 1 150грн щомісячно; на придбання канцелярських товарів позивачка витрачає 4000грн за 1 рік навчання, тобто у середньому 334грн щомісячно; витрати на проїзд у межах міста 366грн; витрати на оренду житла проводить частково, тому що живе в його квартирі; долучені до відповіді на відзив квитанції про сплату за навчання сплачені ще до квітня 2020 року (під час отримання нею аліментів). Суд розрахунки не прийняв до уваги та не зазначив підстави відхилення заперечень. Зазначає, що він дійсно спроможний надавати матеріальну допомогу доньці, проте не в тому розмірі, що призначений судом.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання не з`явилася ОСОБА_2 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі, оскільки обставини судом першої інстанції встановлено не повно, а тому є підстави для його зміни.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ілічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області від 13 червня 2002 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З довідки від 30 червня 2020 року № 57/20с, виданої Донецьким юридичним інститутом МВС України, вбачається, що ОСОБА_2 є студенткою денної форми навчання 1 курсу Донецького юридичного інституту МВС України за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року за контрактом, вартість якого складає 13800 грн на рік.

Згідно довідки з місця проживання, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , власником ? частки якої, відповідно до свідоцтва про право власності є ОСОБА_1 (а.с.27)

Відповідно довідки про доходи відповідача від 25.05.2020 року, середньомісячний дохід відповідача ОСОБА_1 становить 35 868,85 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач як батько, зобов`язаний утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, має змогу надавати таку допомогу, а тому повинен сплачувати аліменти. Однак при цьому суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок щодо визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Врахувавши, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також вимоги розумності і справедливості, з огляду на розмір доходу відповідача, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що позивачка продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, суд першої інстанції не звернув уваги, що батько вже надає доньці матеріальну допомогу у вигляді забезпечення її житлом та сплатою комунальних послуг у переважній їх вартості.

Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, його заробітна плата перевищує середній розмір заробітної плати по регіону, зокрема заробітна плата, отримана ним за основним місцем роботи за період з листопаду 2019 року по квітень 2020 року, дорівнює 134 176,86 грн.

Крім того, оплата навчання за перший учбовий рік в період 2019-2020 роки була проведена в період коли відповідач сплачував аліменти, за аліментними зобов`язаннями, які тривали до повноліття дитини.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції не має доказів на підтвердження витрат позивачки, пов`язаних саме її з навчанням, матеріали справи не містять (щодо понесення витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників тощо).

Відповідач з 2017 року проживає з іншою жінкою, мешкає в її квартирі та має додаткові витрати на оплату комунальних послуг.

Суд першої інстанції свій висновок щодо визначення розміру стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів належним чином не мотивував.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність стягнення аліментів на навчання саме в розмірі 1/6 частини доходів відповідача, оскільки, ураховуючи розмір його доходів, такий обсяг стягнення аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про доцільність стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/8 частини його доходів, відповідачем не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вказані висновки в повній мірі узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом в постанові від 04 серпня 2020 року у справі за № 489/100/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 липня 2020 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з ? частини на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17 квітня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

Є.Є. Мальцева