Справа № 766/3364/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

28.02.2020 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що заява подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як вбачається із матеріалів позову позивачем не сплачено судовий збір, від якого останній просить його звільнити, посилаючись на перебуванні на його утриманні дитини інваліда та невеликий дохід, через те що позивач не працевлаштований.

Разом з тим, позивачем на підтвердження невеликого доходу, відсутність працевлаштування підтверджень не надається. У позовній заяві вказано, що сума судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача, проте позивачем не надано на підтвердження зазначеного відомостей із посиланням на докази.

Вказані обставини унеможливлюють вирішити питання про звільнення позивача від сплати судового збору.

Так судом встановлено, що позов немайнового характеру.

За подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить на момент подання позову 840 грн. 80 коп. (п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

З огляду на викладене, позивачу необхідно надати суду підтверджуючі документи, які б давали підстави суду підстави про можливість звільнення від сплати судового збору останнього, або оплатити судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. на реквізити для сплати судового збору, які можна дізнатися на сайті судової влади.

Крім того, у статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. З урахуванням вимог статті 11 ЦПК, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи.

Позивачем також зазначається про звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як законного представника дитини з інвалідністю.

Однак, згідно ч.ч.1,2 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Як вбачається із позову, позивач звертається до суду в своїх інтересах і на захист своїх прав, а не як законний представник у суді дитини з інвалідністю, то ж із значеного випливає, що позивач не є законним представником особи з інвалідністю, на захист інтересів якої подано позов.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Також, зокрема, у п.п. 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» («STANKOVv. BULGARIA») від 12.07.2007 (заява №68490/01), вказано про те, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Крім того, всупереч ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві:

-не зазначено про наявність/ або відсутність у позивача інформації про засоби зв`язку з третьою особою - ОСОБА_3 ;

-позивачем не зазначено про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

-позивач викладає обставини стосовно володіння частиною будинку, однак посилань на докази що підтверджують заявлені вимоги про визнання особи такою що втратила право користування всім житловим будинком, позовна заява не містить;

-крім того, позивач зазначає про неможливість оформити субсидію та про існування боргових зобов`язань у відповідача, що призводить до приїздів представників банку до позивача, однак на підтвердження вказаного доказів не зазначає;

-не вказано про розподіл судових витрат по справі, зокрема чи бажає позивач стягнути суму судового збору з відповідача по справі на свою користь або хоче їх віднести за власний рахунок.

Враховуюче вищевикладене, суддя вважає необхідним залишити заяву про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням без руху з наданням заявникові строку для усунення вищевказаних недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України,суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити заявнику.

Надати заявнику строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, заява вважатиметься не поданою та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.М. Булах