Справа № 466/5390/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючої - судді Баєвої О.І.

секретаря судових засідань Якимець Ю.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника третьої особи Брикси Р.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити за його місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на момент подачі позову діти проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який належить йому на праві власності. ОСОБА_1 зазначає, що він матеріально забезпечений, має усі можливості для утримання та розвитку неповнолітніх дітей. Також зазначає, що відповідач немає постійного місця праці, матеріально не забезпечена та немає власного житла, що на його думку унеможливлює належне утримання та виховання дітей. У зв`язку із чим, вважає, що неповнолітніх дітей слід залишити проживати разом із ним.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Микуш Д.М., просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із наступним. Зазначає, що вона із позивачем перебувала у шлюбі, в якому народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2017 року. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із нею.

Відповідно до судового наказу, виданого 26.12.2017 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, позивачем сплачувалися аліменти у розмірі 1400-1500 грн в місяць на двох дітей.

Щодо покликання позивача про те, що відповідач не працює, ОСОБА_3 стверджує, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а на момент подачі відзиву працевлаштувалася та отримує щомісячний дохід.

Також стверджує, що у позивача були проблеми пов`язані із вживанням алкоголю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зокрема пояснив, що востаннє він проводив час із синами ще в листопаді 2017 року, коли він разом із дітьми відпочивав у Єгипті, на що відповідач надала добровільно дозвіл. Після чого відповідач не надає можливості бачитися із дітьми. З даного питання він звертався до органу опіки та піклування, проте йому було роз`яснено, що спершу потрібно вирішити по суті справу про визначення місця проживання дітей, яка на той час вже перебувала на розгляді у суді.

Позивач покликається, що в разі визначення місця проживання дітей разом із ним, стресу для синів не буде, оскільки він любить дітей та створить для їх проживання найкращі умови. Зазначає, що для комфорту та забезпечення інтересів дітей вважає за необхідне, щоб діти звикли до нього, а відтак хоче спільно з їх мамою проводити з ними час на прогулянках, відвідуваннях різноманітних дитячих заходів, щоб діти якомога більше звикли до батька, з яким давно не спілкувалися. Стверджує, що не бажає віддаляти дітей від матері. На початках вважає за можливе порівну проживання дітей із ним та із відповідачем. Не перешкоджатиме жодним чином спілкуванню та зустрічам дітей із матір`ю.

Крім того, позивач зазначив, що має всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. Його дружина знає синів з 2017 року та повністю підтримує в бажанні, щоб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали разом із ними.

Також позивач стверджує, що неодноразово намагався зустрітися із синами, поїхати на відпочинок чи просто на прогулянку, проте ОСОБА_3 постійно йому відмовляє та створює перешкоди. Відповідач постійно ігнорує його прохання про побачення з ними, не дозволяє спілкуватися. Передані для дітей гроші, речі чи продукти харчування відповідачем повертаються. При випадкових зустрічах з дітьми на вулиці та намаганнях поспілкуватися відповідач відразу в присутності дітей створює конфліктну ситуацію, намагається викликати поліцію. Хоча, коли вони проживали разом він постійно піклувався про дітей, проводив з ними вільний час, займався їх вихованням, дозвіллям, піклувався про їх здоров`я та добробут. В його будинку передбачена окрема кімната для кожної дитини, ігрова, будинок розташований біля лісу, є дитячий майданчик, тобто створені всі умови для належного розвитку дітей. Неодноразові прохання батька побачитися із дітьми були відхилені відповідачем. Також ОСОБА_3 постійно викидала речі та продукти харчування, які позивач намагався передати дітям. З листопада 2017 року відповідач жодного разу не дала йому можливості побачитися із синами.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Наголосив, що існуючий стан стосунків батька з дітьми руйнує сімейні зв`язки дітей з родиною. Ні відповідач, ні її батьки не визнають участь батька у вихованні дітей. Не бажають допускати батька до дітей. Більше того, діти проживають в середовищі, де їх батька ненавидять та створюється постійний негативний образ батька та його сім`ї. Крім того зазначив, що відповідач не надавала для спілкування та побачень з дітьми і батькам позивача - дідусю та бабусі хлопців. Рішенням суду їм встановлено графік побачень з онуками, однак відповідач оскаржила таке рішення в апеляційному порядку, що також стверджує про її категоричне небажання спілкування дітей з всією родиною позивача. Такі умови несприятливі для дітей, а тому просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні позову покликаючись на те, що ще перебуваючи в шлюбі з позивачем він та його батько вигнали її з дітьми з будинку. Після цього вона дійсно безперешкодно дозволяла бачитися батькові із дітьми до листопада 2017 року, до того часу поки не прийшли від батька побиті. Зі слів дітей їх побив батько та його старша донька. Також стверджує, що коли сини були у батька їм було страшно. Пояснює, що коли вони проживали однією сімєю, то позивач часто відносився до хлопців жорстоко, кричав, зривав злість.

Пояснила суду, що дійсно позивач намагався передати якісь гроші та продукти харчування, однак вона ці речі йому повертала, оскільки не знала, що це передавалося саме для дітей.

Зазначає, що вона не бачить варіантів можливості спілкуватися батька із дітьми. В дітей має бути одне бачення сім`ї та сімейних цінностей. Зазначає, що в дітей є всі необхідні умови проживання, кожен із них має свою кімнату та облаштоване місце для навчання, вони ні в чому не обмежені, відвідують школу, гуртки та інтелектуальні класи. Вона приділяє їм весь свій час, піклується про них, займається їх розвитком, дозвіллям, забезпеченням якнайкращих умов для їх здоров`я та розвитку. Відповідач наголошує, що не може допустити, щоб діти жили разом із батьком, оскільки він зловживає алкоголем, також вона не довіряє ні йому, ні його батькам. Крім того, зазначає, що батьки позивача бажають бачити лише ОСОБА_7 , а позивач, на її думку, повністю від них залежний, як матеріально так і морально. Крім того, покликається на те, що діти за весь час ні разу не згадували про батька. ОСОБА_1 не зможе належним чином забезпечити духовне виховання дітей, оскільки нічого про них не знає. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 категорично заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що віддати дітей батькові є неможливо. Відповідач створила для синів якнайкращі умови для їх проживання, виховання та розвитку. Діти ростуть в умовах любові та достатку. Забезпечені усім необхідним. Віддати дітей батькові є неможливим, оскільки вони йому не потрібні. Він ними не цікавиться та не підкується про них і ніколи цього не робив. Через відносини, які склалися між їх сім`ями вони не можуть довіряти родині позивача. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що високе моральне виховання дітей можливе лише в умовах спільного проживання їх з мамою. Враховуючи вік дітей є природнім, що вони проживають з нею.

Представник органу опіки та піклування ШРА ЛМР Брикса Р.З. у судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.09.2017 року.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Під час ухвалення рішення суд керується Декларацією прав дитини та Конвенцією про права дитини, положеннями Конституції України, Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими правовими актами.

Так, Конвенцією про права дитини визнано, що дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 24 Конституції України декларовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, в якому народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір`ю.

Відповідно до судового наказу, виданого 26.12.2017 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Як вбачається зі слів ОСОБА_1 , а також матеріалів справи, діти з батьком не бачаться більше двох років. Даний факт підтверджує і матір дітей - ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склались стійкі неприязні стосунки. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 неодноразово повідомляла, що позивач ОСОБА_1 , а також його батьки ображали її, відповідач викидав її речі. В той же час позивач категорично заперечував такі твердження відповідача, стверджуючи, що вони є голослівними та спрямованими виключно на те, щоб створити його негативний образ перед судом.

На переконання суду саме такі стійкі неприязні відносини між сторонами призвели до того, що ОСОБА_1 не має будь-якої можливості спілкуватися з дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в свою чергу діти позбавлені можливості знати та спілкуватися з батьком. З зачитаної позивачем переписки між сторонами в мережі VIBER вбачається, що відповідач під різними приводами відмовляла батькові у побаченнях та спілкуванні з синами. В подальшому відповідач змінила номер мобільного телефону, не повідомляючи його стороні позивача.

Дослідженими в судовому засіданні актами недопуску ОСОБА_1 до дітей також стверджуються зазначені вище обставини. Так, в актах зазначено, що з метою перевірки факту вчинення перешкод батькові у зустрічах з дітьми, комісія Шевченківської районної адміністрації виходила за місцем проживання дітей по АДРЕСА_2 . 08.12.2017 року дверей в будинок ніхто не відчинив, хоча в будинку було включене світло, телефонні виклики мати дітей ігнорувала. 15.12.2017 року двері в будинок ніхто не відкрив, хоча в будинку горіло світло, в телефонній розмові ОСОБА_3 повідомила, що дітей для зустрічі з батьком не відпустить.

Конвенцією про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Враховуючи даний факт, суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України», з якого, зокрема, вбачається, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Так, в розпорядження суду органом опіки та піклування ШРА ЛМР надано висновок органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.09.2017 року №36-4923. Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування ШРА ЛМР рекомендував суду визначити місце проживання малолітніх дітей із батьком ОСОБА_1 .

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Представник відповідача просив суд не досліджувати висновок опіки та піклування та не брати його до уваги при вирішенні даної справи. Оскільки він був винесений з порушенням вимог чинного законодавства. На думку суду такі твердження представника відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки є оціночними. Окрім того такий висновок не має для суду наперед визначеної сили, а носить лише рекомендаційний характер.

При вирішені спору по суті, суд враховує рекомендації органу опіки та піклування ШРА ЛМР, та частково бере їх до уваги.

Верховний Суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Конвенцією про права дитини передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини з обома батьками, за вийнятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню. У зазначеній справі ЄСПЛ присудив батькові-заявнику, який втратив право на особистий контакт зі своїми дітьми, 20 тисяч євро компенсації за моральну шкоду.

При вирішенні питання про визначенні місця проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд бере до уваги особу ОСОБА_1 , який відповідно до Декларації платника єдиного податку-ФОП за півріччя 2017 року, довідки про доходи, виданої ТзОВ «Інтерміськбуд-2», Декларації платника єдиного податку-ФОП за 2016 рік, довідки про доходи, виданої ПП «Лео Буд» має можливість належним чином утримувати та забезпечувати дітей. Також суд бере до уваги той факт, що неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до розірвання шлюбу між сторонами проживали в будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , де для них, відповідно до Акту обстеження умов проживання від 22.02.2019 року, створені відповідні умови для проживання, розвитку та відпочинку.

Також в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_10 - батька ОСОБА_1 , який пояснив, що ОСОБА_3 любить дітей і має можливість їх виховувати, але ОСОБА_1 також може це робити і має таке право, а відповідач унеможливлює та категорично заперечує спілкування дітей з батьком. Він неодноразово пропонував, щоб діти проживали трохи з матір`ю і трохи з батьком. Також зазначив, що ОСОБА_1 не ставить за мету відокремити дітей від матері, однак, оскільки йому не дають бачитися з дітьми він хоче забрати їх повністю. Коли сторони жили разом, ОСОБА_1 повністю доглядав за дітьми. На даний час у ОСОБА_1 є все необхідне для належного виховання і розвитку дітей, графік роботи у нього не напружений, має багато вільного часу. Також у ОСОБА_1 є нова сім`я, з якою він проживає, також з ними проживає старша донька від першого шлюбу, які також чекають на побачення з братами. ОСОБА_10 ствердив, що онуків він давно не бачив, відповідач постійно відмовляє у зустрічах та поїздках на відпочинок.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_1 матеріально забезпечений, живе в приватному будинку, в якому діти мають окремі кімнати. Також ствердила, що ОСОБА_1 хороший батько, без шкідливих звичок. З дітьми востаннє бачилася в лютому 2018 року, тоді вони побилися в дитячому садочку, а ОСОБА_3 написала заяву в поліцію про те, що це позивач їх побив. Крім того, зазначила, що ОСОБА_3 лише один раз відпустила дітей разом із батьком на море. Вважає, що дітям буде краще проживати разом із батьком, при тому, що він ні в якому разі не буде перешкоджати вільному спілкуванню дітей із матір`ю.

ОСОБА_12 , допитаний в якості свідка, у судовому засіданні пояснив, що він товаришує із позивачем з 2008 року, зазначає, що останній дуже добрий батько, без шкідливих звичок, має чудові умови для проживання дітей. Разом з цим, пояснив, що позивач давно дітей не бачив, дуже за ними сумує. Коли ще проживали разом з ОСОБА_3 та дітьми, постійно за ними доглядав та піклувався, гуляв, возив на відпочинок.

Також, в судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що ОСОБА_1 любить дітей, піклується про них, жодного разу не ставився з агресією. Був присутній, коли ОСОБА_1 передавав продукти для дітей, проте відповідач їх не прийняла. В будинку ОСОБА_1 створені всі умови для розвитку і виховання дітей. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 також добра матір, піклується про дітей.

При цьому не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні заяви відповідача, що позивач зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Такі твердження не доводяться жодними представленими суду доказами. Крім того не знайшли свого підтвердження є пояснення, що весною 2018 року, коли малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в будинку батька він та його старша донька побили дітей. Жодних доказів на підтвердження таких слів суду не надано, хоча на той час справа про вирішення даного спору між сторонами вже перебувала у провадженні суду.

При вирішенні даного спору судом також береться до уваги, що у зв`язку із постійним проживанням дітей із матір`ю, у них склався тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, також за місцем проживання матері для дітей також створені всі необхідні умови для розвитку та відпочинку, ОСОБА_3 належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, піклується про дітей. Крім того, відповідно до наявних в розпорядженні суду документів, а саме: диплому ОСОБА_14 , Листа Української греко-католицької церкви від 14.08.2017 року, Свідоцтва з Львівської державної музичної філармонії св.Андрія Первозваного, ОСОБА_3 характеризується виключно з позитивної сторони.

Факт належного виконання ОСОБА_3 її обов`язків по відношенню до дітей також підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Зокрема, свідок ОСОБА_15 , яка є сестрою ОСОБА_3 , у судовому засіданні дала покази про те, що останніх 2 роки діти проживають разом з матір`ю, всім забезпечені, відвідують школу та гуртки. Також наголосила на тому, що діти про батька не згадують взагалі.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що вона є хресною мамою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомила, що вона 2 тижні відпрацьовувала в домі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , коли вони ще проживали разом. За цей час побачила, що ОСОБА_1 дітей не бив, проте агресивно ставився до них, міг крикнути. Зараз за дітьми доглядає ОСОБА_3 , діти забезпечені всім необхідним, мають окрему кімнату, одяг, іграшки, все необхідне для навчання.

ОСОБА_19 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, ОСОБА_3 дуже добре піклується про дітей, вони забезпечені всім необхідним, завжди добре одіті, нагодовані та чисті. Ствердила, що старший ОСОБА_6 батька ОСОБА_1 боїться.

Допитаний в якості свідка батько відповідача ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що діти вже більше двох років проживають разом із матір`ю. В помешканні створені всі належні умови для розвитку дітей, близько до школи, садочку та поліклініки. ОСОБА_3 працює, діти всім забезпечені, ходять на гуртки, англійську мову.

Зазначив, що коли ОСОБА_1 привіз всі речі відповідача і дітей, пояснював, що вони переїдуть жити окремо від батьків, коли батько заспокоїться, оскільки ОСОБА_1 фінансово залежить від нього. Також пояснив, що ОСОБА_1 зловживав алкоголем, а в стані алкогольного сп`яніння починав кричати на дітей і на ОСОБА_3 .

Разом з тим, встановлюючи особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд не бере до уваги подані сторонами інформацію на USB-флеш-накопичувачі «GOOD RAM», висновку №6937 експертного дослідження від 26.12.2017 року, довідку №12866 від 07.09.2016 року Медичного центру ТОВ «Астра МІА», а також особисту переписку між сторонами, оскільки відповідно до ст.32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У зв`язку із тим, що сторони по справі не надавали згоди на використання конфіденційної інформації, суд не вбачає за можливе досліджувати вищевказані документи.

Крім того, суд не бере до уваги і висновок експерта №297 від 05.03.2018 року, яким ОСОБА_3 підтверджує агресивне ставлення ОСОБА_1 до дітей, оскільки в такому лише констатується факт отримання тілесних ушкоджень, а саме садно на підборідді, крововилив під слизову оболонку верхньої губи, синець на лівій вушній раковині, синець в ділянці грудини, садна на руках. Такі відомості не спростовує пояснень сторони позивача, що хлопчики побилися за іграшку та розбили один одному губу та жодним чином не доводять пояснень відповідача, що такі ушкодження були нанесені малолітньому баьтьком та старшою сестрою.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відтак, з матеріалів справи, пояснень сторін по справі та показів свідків вбачається, ОСОБА_3 свідомо не дає можливості вільно спілкуватися батькові із дітьми, більше того стверджує, що не бачить за можливе в будь-якому випадку дозволяти ОСОБА_1 брати участь у вихованні дітей. В даній ситуації, суд вбачає особистісні неприязні відносини сторін по справі, які призводять до розлучення дітей із батьком, а також розриває їх зв`язки із сім`єю.

Згідно з ст.142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Суд повторно зазначає, що Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» (Заява №2091/13) від 11.07.2017 року вказав, що при розгляді справи про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку цієї ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначених найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З урахуванням зазначених вище норм сімейного законодавства України та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - права на належне батьківське виховання, що є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, але й встановлювати і надавати належну правову оцінку усім іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини.

Відтак, при вирішенні питання про місце проживання дітей з одним з батьків, насамперед слід виходити з інтересів самих дітей (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан) та балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей й обов`язком батьків діяти в їх інтересах.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року залишено в силі рішення суду апеляційної інстанції при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини та зокрема зазначено, що чинним законодавством передбачено визначення судом місця проживання дитини одним із батьків, а не визначення місця проживання дитини із зазначенням конкретного місця проживання (адреси) батьків. Після цього багато правників вважає, що не можна визначати періодичне почергове місце проживання дітей з батьком або матірю.

Однак, на думку суду, таке положення чітко не регламентоване чинним законодавством України та не має жодної заборони проти встановлення такого визначення місця проживання дітей в умовах, що саме такий порядок буде якнайкраще відповідати інтересам дітей. Окрім того такий порядок відповідає практиці ЄСПЛ.

При вирішенні даного спору суд враховує, що як в батька, так і в матері дітям будуть забезпеченні всі необхідні умови для розвитку, навчання, виховання, проведення дозвілля. В умовах проживання з батьком так і матір`ю діти будуть оточені піклуванням, турботою та любов`ю з повним дотриманням їх потреб та інтересів. Діти мають беззаперечний тісний зв`язок з матір`ю, однак враховуючи їх вік та чоловічу стать, суд вважає, що хлопцям потрібно і чоловіче вихання та спілкування. Суд також приймає до уваги, що діти тривалий час не бачилися з батьком та ОСОБА_1 не сприймають як батька, оскільки при останніх їх зустрічах дітям було 3 та 4 роки відповідно.

Оскільки судом беззаперечно встановлено, що при залишенні дітей на постійному проживанні з матір`ю ОСОБА_3 , діти будуть позбавленні спілкування з батьком, про що неодноразово наголошувала відповідач, яка вважає, що таке неможливе за будь-яких умов, суд приходить до висновку, що із метою забезпечення найкращих інтересів дітей, відновлення їх прав на спілкування з батьком та його сім`єю, відновлення сімейних цінностей, слід надати батькові можливість на рівні із матір`ю брати участь у вихованні дітей шляхом спільного з ними проживання. Відтак, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин суд вважає за можливе відійти від усталеної практики визначення місця проживання дітей з одним із батьків та встановити періодичне почергове проживання дітей з матірю та батьком по черзі. При цьому суд вважає, що саме таким чином будуть відновлені та дотримані права дітей, не порушені їх соціальні звязки, забезпеченні найкращі умови для їх зростання та гармонійного розвитку.

Суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в парні місяці року.

З метою забезпечення здорового психічного та психологічного стану дітей суд рекомендує сторонам при виникненні конфліктної ситуації залучити орган опіки та піклування, а також дитячого психолога.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частковою.

Визначити місце проживання дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , в парні місяці року (лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, юридична адреса: м. Львів, вул.. Липинського, 11.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту рішення до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя О. І. Баєва