Справа № 648/3683/19
Провадження № 2/648/152/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Онофрійчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області в залі судових засідань № 4 Білозерського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, мотивуючи позов тим, що 26 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори дарування, з умовами яких ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 належний їй житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,2109 га кадастровий номер :01:021:0031, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

20 січня 2013 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір безвідсоткової позики відповідно до якого він надав останній безвідсоткову позику у сумі 30 000 доларів США. В свою чергу відповідачка ОСОБА_2 зобов`язалася у строк до 20 липня 2013 року повернути позику.

Одержаними грошовими коштами відповідачка ОСОБА_2 скористалася у власних цілях, однак зобов`язання за договором позики в частині повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

Згодом йому стало відомо про відчуження майна за оспорюваними правочинами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після звернення до ОСОБА_2 із вимогою повернути грошові кошти за договором позики, остання повідомила, що наразі не має такої можливості.

Вважає, що оспорювані договори дарування укладені між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в короткий проміжок часу після порушення строку повернення позики, вчинено з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором безвідсоткової позики від 20 січня 2013 року, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до іншої особи, а в цьому випадку до батька ОСОБА_2 та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначені договори дарування підлягають визнанню недійсними.

Просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 26 липня 2013 року, а також визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:021:0031, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 26 липня 2013 року.

Ухвалою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2019 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

21 грудня 2019 року позивач спрямував до суду заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 27 січня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не прибув, спрямував до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, однак спрямувала до суду заяви, у якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог; одночасно просила розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, спрямував до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог; одночасно просив розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до договору позики (безвідсоткового) від 20 січня 2013 року ОСОБА_6 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 20 липня 2013 року. При цьому сторони погодили строк позовної давності за цим договором - 20 (двадцять) років, обчислення якого починається з першого січня року, наступного за роком, коли сторона довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 30000 доларів США від ОСОБА_1 підтверджується розпискою, складеною ОСОБА_2 20 січня 2013 року.

Як убачається із договорів дарування, укладених між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) 26 липня 2013 року та посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Нікодон Ольгою Олександрівною 26 липня 2013 року (зареєстрованих в реєстрі за номерами 1477 та 1475) ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 належне їй майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,2109 га кадастровий номер :01:021:0031, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутився до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини 5 статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 1 статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У постанові Верхованого Суду у складі суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року (справа 3405/1820/17) зазначено, що укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем відбулось з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаним зобов`язанням. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку).

Під час розгляду справи суд враховує і правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Дослідив та оцінив надані докази в їх сукупності, суд переконався, що укладення відповідачкою договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки зі своїм батьком було метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаним зобов`язанням, зокрема договором позики, укладеного між нею і позивачем та вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, при цьому суд враховує і позицію відповідачів про визнання ними позову.

Керуючись статтями 7-13, 81, 200, 206, 247, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, статтями 202, 203, 234, 626, 638, 717 ЦК України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 26 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольгою Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за № 1475 .

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:021:0031, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 26 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольгою Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за № 1477.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду учасниками процесу, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного судового рішення 24 лютого 2020 року.

Суддя Сокирко Л.М.