печерський районний суд міста києва
Справа № 275/197/20-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 275/197/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.01.2011 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», згідно умов якого відповідач надав позивачеві кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач зазначає, що в анкеті-заяві відсутній строк повернення кредиту, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач вважає, що анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, а тому нараховані відсотки за користування кредитом є безпідставними. Зазначає, що договір був укладений з недотриманням письмової форми.

Крім того, позивач повідомляє, що у період з 06.06.2014 по 30.05.2015 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Новоград-Волинський, під час проходження служби та після демобілізації кредитною карткою не користувався та жодних платежів не проводив, оскільки кредитна картка була знищена під час бойових дій. 27.05.2019 позивач на підставі рішення Брусиліського районного суду Житомирської області від 15.03.2019 сплатив кредитну заборгованість, після чого звернувся з відповідною заявою до відповідача з метою закриття карткового рахунку, однак йому було відмовлено через заборгованість за спірним договором.

У зв`язку з цим, позивач просить суд розірвати кредитний догорів відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, оскільки на час укладення договору був зареєстрований як фізична особа-підприємець і мав постійні доходи. На даний час останній не працює, являється інвалідом 3 групи та має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.03.2020 матеріали цивільної справи передано до Жовтневого районного суду м. Дніпро для розгляду за територіальною підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 06.04.2020 матеріали цивільної справи передано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду за територіальною підсудністю.

Ухвалою суду від 21.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

20.07.2020 представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву з письмовим доказами, відповідно до якого заперечила щодо задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н від 17.01.2011 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у А КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, між АТ КБ «Приватбанк» та позивачем виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 15.03.2019 з позивача на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 15 276, 03 грн. Крім того, позивач 27.05.2019 рішення суду виконав, проте не врахував, що сума боргу була встановлена у рішенні станом на 30.11.2017. Та станом на 14.07.2020 за позивачем рахується заборгованість за спірним договором в сумі 11 1194, 60 грн.

25 серпня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 17.01.2011 між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до умов договору позивач отримав кредитну карту у національній валюті України з кредитним лімітом 15000 грн.

Відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 №454/2014 «Про часткову демобілізацію» позивач був призваний та направлений у військову частину для проходження військової служби з 06.06.2014 по 30.05.2015, після чого був демобілізований.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 15.03.2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість в сумі 15 000 грн.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» виконало зобов`язання щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 15 000 грн., що не заперечується позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, з аналізу ст. 652 ЦК України слід дійти висновку, що розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин є правом, а не обов`язком сторін договору.

Розірвання договору на вимогу однієї із сторін без наявності на це згоди іншої сторони можливе лише за наявності вказаних умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України:

1.в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2.зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій обачності, яка від неї вимагалась;

3.виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4.із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Згідно зі ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів в обгрунтування наявності підстав для розірвання спірного договору в порядку ст. 652 ЦК України.

Разом з цим, доводи позивача про те, що він не має можливості виконувати свої зобов`язань у зв`язку зі своєю неплатоспроможністю, у розумінні вимог ст. 652 ЦК України не є підставою для розірвання спірного договору у судовому порядку.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України, для розірвання кредитного, закриття карткового рахунку та відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись 626, 627, 628, 1054, 638, 651, 652 ЦК України, ст. 7,10, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Суддя О.В. Батрин