ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/6307/19

провадження № 22-ц/4809/1196/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2020 року у складі судді Павелко І.Л. і

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив зменшити розмір аліментів, сплачуваних за рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19.06.2018 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до 1/7 частини з усіх видів його заробітку (доходу).

Позовна заява мотивована тим, що за рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на момент подачі позову до суду змінились обставини, які полягають в тому, що значна частина заробітної плати позивача витрачається на утримання його непрацездатних батьків - осіб похилого віку, брата-інваліда, так як він є єдиним годувальником сім`ї.

Позивач неодноразово подавав до суду свої пояснення, до яких долучав фіскальні чеки, квитанції, як докази того, що він матеріально утримує своїх батьків, брата та сестру.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів того, що матеріальне становище позивача погіршилося (втрата роботи, втрата працездатності, зменшення розміру заробітної плати і т.д.).

Стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини не є доказом погіршення його матеріального стану та підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання цієї ж дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно довідки № 2687 від 10.10.2018 ОСОБА_4 знаходиться на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога у зв`язку з «рецидивом багатовузлового зоб ІІ ст. Ецтериоз, цДт2, серед. тяжкості, ст.субкомпенсації».

Згідно думки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 наведеної в «Пропедевтика внутренних болезней СПб., 2003»: «Рецедив повторна поява симптомів захворювання після певного періоду їх повного зникання, тривалість хвороби коливається від декількох днів до декількох місяців, а в деяких випадках до декількох років». Суд не взяв до уваги, що у матері позивача повторно виникла хвороба вже після винесення постанови Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.09.2018, що рецидивуюче захворювання може прогресувати невизначений час.

Згідно епікризу-виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3453, виданого на ім`я ОСОБА_4 , «в ургентному порядку під ЕТН 04.06.2020 виконана операція лапароскопічна холецистектомія, дренування черевної порожнини».

Згідно довідок, епікризів-виписок з амбулаторної картки хворого на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вони потребують постійного нагляду у лікарів, постійного лікування у зв`язку з важкими хворобами, котрі з часом викликають значні погіршення здоров`я.

Суд першої інстанції не дослідив обставини справи в повному обсязі, не звернув уваги на те, що стан здоров`я батьків та брата значно погіршується з часом, що свідчить про зміну життєвих обставин, з моменту винесення постанови Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.09.2018, котрі мають істотне значення для зменшення розміру аліментів стягуваних з позивача. Позивач неодноразово звертав увагу суду на те, що 1/7 частини від його доходів буде цілком достатньо для забезпечення потреб його доньки ОСОБА_3

ОСОБА_1 впевнений, що вся сукупність затрат на потреби його доньки, ОСОБА_3 , не складає навіть половини розміру стягуваних з нього аліментів.

Крім витрат на їжу, одяг, навчання та лікування доньки, вона також витрачає кошти на відвідування парків, кінотеатрів, на подорожі. Деякі витрати є недоцільними та необов`язковими для забезпечення гідного рівня життя їхньої доньки, а головне фізичного і психологічного здоров`я дитини та навчання. На даний момент всі потреби доньки забезпечуються за рахунок позивача.

Згідно законодавства України відповідач має такий же обов`язок матеріально забезпечувати доньку як і позивач, і в такому випадку, це дає змогу зменшити розмір стягуваних аліментів.

Від адвоката ОСОБА_9 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Калінка-Бондар О.Б. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ Кіровоградської області від 17.08.2009 року (а.с.9).

Рішенням Кіровського районного суд м. Кіровограда від 19.06.2018 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2018 року рішення Кіровського районного суд м. Кіровограда від 19.06.2018 року змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 січня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту припинення спільного проживання з колишньою дружиною позивач проживає у місті Дніпро, працює у Дніпровському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаді диспетчера управління повітряним рухом аеродромної диспетчерської вишки та отримую стабільну заробітну плату. Значна частина його заробітної плати витрачається на утримання його непрацездатних батьків - осіб похилого віку та брата-інваліда, так як він єдиний годувальник сім`ї, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 14).

Батьки позивача є пенсіонерами за віком, що підтверджується пенсійними посвідченнями № НОМЕР_1 від 31.06.2016 серії НОМЕР_2 на імя - ОСОБА_4 та № НОМЕР_3 від 07.12.2017 серії НОМЕР_4 на імя ОСОБА_7 .

Матір позивача знаходиться на обліку у лікаря-ендокринолога, що підтверджується довідкою про облік у ендокринолога № 2687 від 10.10.2018 Комунального закладу поліклінічного відділення «Центральна міська лікарня м.Кіровограда», перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с.16-21) .

Батько позивача має поганий стан здоров`я, що підтверджується: довідкою № 1031 від 03.08.2019 про нагляд у сімейного лікаря та виписками-епікризами (а.с. 22-25). Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 від 12.01.2017 серії НОМЕР_6 брат позивача ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи.

Відсутність заборгованості по сплаті аліментів позивач підтверджує листом від 11.06.2019 вих.№13463/17 від начальника Шевченківського відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області «Про відсутність заборгованості з аліментів у ОСОБА_1 ».

Підтвердженням того, що батьки позивача працюють та мають дохід є надані Кропивницьким управлінням ГУ ДПС у Кіровоградській області Відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків за № 2887 від 16.03.2020 на ім`я ОСОБА_4 , за № 2888 від 16.03.2020 та № 2889 від 16.03.2020 на імя ОСОБА_8 (а.с. 203-205).

Згідно довідки про склад сім`ї від 08.08.2019 № 6127, виданої КП «ЖЕО № 2» Міської ради м. Кропивницького разом з батьками позивача проживає їх донька - ОСОБА_10 , 1987 року народження.

Висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого начальником Управління з питань захисту прав дітей, підтверджується факт того, що одержувач аліментів забезпечує потреби дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину (а.с.173).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 183 СК України, при визначені розміру аліментів, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції визначив та дослідив обставини, передбачені статтею 182 СК України, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав належні та допустимі докази, що його матеріальний стан погіршився і він не має можливості сплачувати аліменти відповідно до рішення суду.

Такий висновок суду відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи позивача, що його батьки та брат хворіють та потребують лікування не є підставами в розумінні ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, батьки позивача отримують пенсію, а також працюють та отримують заробітну плату.

Добровільне надання позивачем матеріальної допомоги батькам не звільняє його сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, у позивача є рідна сестра, яка також зобов`язана підтримувати батьків матеріально.

Брат позивача ОСОБА_8 , який є інвалідом ІІ групи (т.1 а.с.13) також має право на отримання пенсії і позивач не зобов`язаний його утримувати, а надання позивачем допомоги брату у добровільному порядку не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги що деякі витрати на дитину є недоцільними та не є обов`язковими, що всі потреби доньки забезпечуються лише позивачем є безпідставними та не дають підстав для зменшення розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14.09.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко