ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________

Справа № 677/1282/19
Провадження № 22-ц/4820/1282/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що за договором про надання банківських послуг від 27 червня 2014 року позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У свою чергу, відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, а в разі прострочення платежів зобов`язалася сплатити неустойку. ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 17 червня 2019 виникла заборгованість у розмірі 64 039 грн 24 коп., яка складається з 22 868 грн 98 коп. боргу за тілом кредиту, 15 795 грн 86 коп. боргу за простроченим тілом кредиту, 21 092 грн 03 коп. пені за прострочення зобов`язання, 756 грн 69 коп. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 3 025 грн 68 коп. штрафу (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 64 039 грн 24 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 20 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 599 грн 93 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів у межах ліміту кредитування, внаслідок чого з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 20 000 грн. Оскільки умовами договору не встановлено право банку на неустойку, то в цій частині позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні частини тіла кредиту та неустойки й ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, тобто вона приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Сторони визначили, що вказана заява, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору, при цьому відповідачка своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими позивачем умовами кредитування. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачці кредит, однак, остання не виконала обов`язку з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість, а банк нарахував неустойку. Суд першої інстанції не з`ясував обставин справи, не врахував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а також відповідні правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову щодо стягнення частини тіла кредиту та неустойки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

27 червня 2014 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Цей договір укладений шляхом підписання ОСОБА_1 і представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідачка визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з умовами цього договору до його укладення та зобов`язується виконувати їх.

Всього ОСОБА_1 отримала та не повернула позивачеві 20 000 грн кредитних коштів.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі Закон №2664-ІІІ) визначено, що надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

АТ КБ «Приватбанк» обґрунтувало свій позов тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «Приватбанк» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27 червня 2014 року (а.с. 11); витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 13-27); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12); розрахунки заборгованості за договором від 27 червня 2014 року (а.с. 5-10); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 47); довідку про отримання ОСОБА_1 кредитних карток і терміни їх дії (а.с. 48); виписку по рахунку (а.с. 49-54).

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 27 червня 2014 року (а.с. 11) не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав і порядку нарахування неустойки.

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 13-27) та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12), які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Також у них містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років, а також інші умови.

Разом із тим, останні документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування неустойки, надані банком витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 13-27) і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Твердження АТ КБ «Приватбанк» про неправомірність застосування судом першої інстанції указаного правового висновку касаційного суду є безпідставними.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (а.с. 5-10) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання та є неналежним доказом.

Обґрунтовуючи позов, АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що ОСОБА_1 отримала кредит у межах ліміту кредитування 20 000 грн. Разом із тим, банк пред`явив до відповідачки вимоги про стягнення тіла кредиту у розмірі 38 664 грн 84 коп. (22868,98+15795,86). Названа сума була сформована відповідно до п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку шляхом збільшення розміру кредиту за рахунок процентів, нарахованих згідно цих Умов та правил.

Суд першої інстанції визнав, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/ (а.с. 13-27), не є складовою частиною укладеного 27 червня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг, у зв`язку з чим, його висновок про неправильність нарахування банком заборгованості за тілом кредиту відповідає фактичним обставинам справи.

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 47) і виписки по рахунку (а.с. 49-54) слідує, що ОСОБА_1 отримала та не повернула банку кредитні кошти у межах ліміту кредитування в сумі 20 000 грн, а тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ці кошти слід стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк».

Суд першої інстанції врахував усі зібрані докази та дійшов правильного висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у частині сплати решти тіла кредиту та неустойки не доведений.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норми чинного законодавства щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є помилковими.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на фактичних обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Вознюк Р.В.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27