Єдиний унікальний номер: 223/73/20
Провадження номер: 2/223/138/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 15 листопада 2019 року наказом №223-к від 15 листопада 2019 року його було звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. На момент звільнення позивачу до сплати було нараховано 109835,31 гривень. Згідно з платіжним дорученням №189 від 23 грудня 2019 року позивачу перераховано, частково, заборгованість по заробітній платі в сумі 3170,09 гривень, тому розмір заборгованості перед позивачем по заробітній платі на день звернення до суду складе 7603,97 гривень, а загальний розмір заборгованості 106665,22 гривень. Згідно довідки відповідача №272 від 16 січня 2020 року середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення становить 1004,41 гривень. Загальна кількість робочих днів, з дня звільнення 15 листопада 2019 року і до дня звернення до суду 27 січня 2020 року становить 49 робочих днів, а тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на день звернення до суду, становить 49216,09 гривень. Тому, позивач просить суд стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь: заборгованість по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні у розмірі 106665,22 гривень, без утримання податків та обов`язкових зборів; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення 15 листопада 2019 року в по день ухвалення рішення суду, без утримання податків та обов`язкових зборів; витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 гривень, без утримання податків та обов`язків зборів.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с. 33, 36). Від представника позивача ОСОБА_2 на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя (а.с. 49).

Відповідач про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 32).

Від відповідача на адресу суду 26 травня 2020 року надійшов відзив на позов, з порушенням строку для його надання визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року, однак враховуючи введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач підтверджує, що ОСОБА_1 було звільнено з підприємства наказом №223-к від 15 листопада 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачу на час звільнення становила 86981,25 гривень, згідно платіжних доручень зазначена сума перерахована позивачу частинами, останній розрахунок здійснено 13 травня 2020 року. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 37).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 24 травня 1994 року по 17 листопада 1996 року, з 28 лютого 2000 року по 14 листопада 2019 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 14 листопада 2019 року наказом № 223-к від 15.11.2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-11).

Відповідно до листів Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №272 від 16 січня 2020 року та №47 від 07 травня 2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 106857,74 гривень, належна сума до сплати за листопад 2019 року становила 86981,25 гривень.

Грошові кошти були перераховані відповідачем позивачеві:

- у розмірі 3170,09 гривень згідно платіжного доручення №189 від 23 грудня 2019 року (а.с. 13,42);

- у розмірі 595,62 гривень згідно платіжного доручення №2039 від 30 січня 2020 року (а.с. 43);

- у розмірі 1554,56 гривень згідно платіжного доручення №2146 від 11 лютого 2020 року (а.с. 44);

- у розмірі 3806,00 гривень згідно платіжного доручення №31 від 23 березня 2020 року (а.с. 45).

Станом на 30 грудня 2019 року не перераховано 86788,73 гривень, в тому числі 2977,57 гривень за жовтень 2019 року та 83811,17 гривень за листопад 2019 року.

Станом на 06 травня 2019 року не перераховано 77854,98 гривень.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день його звільнення складає 1004,41 гривень (а.с. 12, 48).

Згідно платіжного доручення №2338 від 12 травня 2020 року позивачу Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» було сплачено та перераховано позивачу 13 травня 2020 року частину заробітної плати у розмірі 77854,98 гривень (а.с. 46, 47).

Згідно актів про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 38-41).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1004,41 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з наданих до суду листів ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №272 від 16 січня 2020 року та №47 від 07 травня 2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 106857,74 гривень, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останньому при звільненні не була сплачена у повному обсязі, однак як вбачається з вищезазначеного листа №47 від 07 травня 2020 року, платіжного доручення №2338 від 12 травня 2020 року та реєстру здійснених підприємством виплат, за час розгляду даної цивільної справи Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 13 травня 2020 року було здійснено повний розрахунок з ОСОБА_1 за усіма належними до сплати останньому при звільненні грошовими коштами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та сумах, які належали до сплати позивачеві при звільненні.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 1004,41 гривень, що підтверджується листами Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №272 від 16 січня 2020 року та №47 від 07 травня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 15 листопада 2019 року по день здійснення повного розрахунку з позивачем, а саме, по 13 травня 2020 року, включно, становить 122538,02 гривень (122 робочих днів х 1004,41 гривні = 122538,02 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, оскільки Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» було здійснено повний розрахунок з ОСОБА_1 за усіма належними до сплати останньому при звільненні грошовими коштами 13 травня 2020 року, а тому стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має здійснюватися саме до зазначеної дати.

Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останнього враховувались грошові виплати заробітної плати позивача до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності.

Однак, відповідач не заперечуючи проти факту наявності заборгованості перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати та її розміру, не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 122538,02 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу та розподілу між сторонами судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, позивачем до позовної заяви додано лише Договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 24 січня 2020 року та опис робіт за Договором про надання правових послуг від 24 січня 2020 року, які містять виключно орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 гривень, однак з наданих до суду доказів не можливо встановити чи була зазначена сума сплачена ОСОБА_1 адвокатові за надання правових послуг, оскільки позивачем не надано суду будь-якої квитанції, касового ордеру, тощо.

Тому, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої до суду квитанції № 1 від 12 березня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову, враховуючи, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, грошові кошти, які належали до сплати позивачеві при звільненні, не були виплачені останньому, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в повному обсязі, а саме, у розмірі 840,80 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України негайне виконання рішення є можливим виключно щодо вимог про виплату працівникові заробітної плати, а суд прийшов до висновку про недоцільність задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, зважаючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову щодо негайного виконання рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» середньомісячного заробітку в сумі 21594,82 гривень.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи по день здійснення повного розрахунку - 13 травня 2020 року, включно, у розмірі 122538 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять вісім) гривень 02 (дві) копійки.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.