Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11275/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва

в складі судді Усатової І.А.

від 14 листопада 2019 року

у справі №760/18231/18 Солом`янського районного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 43 727 грн 57 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 01.10.2010, отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 21.05.2018 складає загальну суму 43 727,57 грн, з яких: 9 852,35 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 669,46 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 13 647,30 грн - пеня; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 2 058,46 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 852, 35 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафах, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при укладенні договору, в порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідача не було повідомлено про умови кредитування та узгоджено із ним саме ті умови, які вважав узгодженими Банк.

Судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки наявній в матеріалах справи довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем та в якій наявні усі істотні умови договору.

Вказав, що відповідач не надала доказів на підтвердження того що її було ознайомлено з іншими тарифами, ніж ті, що долучені до позовної заяви, а тому суд безпідставно не взяв до уваги довідку про умови кредитування, долучену позивачем до позовної заяви. Також відповідач не заперечувала свій підпис на довідці про умови кредитування.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2019 в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пенею та штрафами і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача, посилаючись на те, що представник у судовому засіданні зможе надати детальні пояснення щодо конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Також не звертався до апеляційного суду з клопотанням про продовження строку для надання відзиву.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, що також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій на думку скаржника погоджено істотні умови за наданим кредитом, а саме: розмір відсоткової ставки, пені та штрафів. Довідка, на яку посилається Банк хоча і містить вказівку про те, що ОСОБА_1 ознайомлена з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, не може свідчити про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках та неустойці, оскількивона надана по договору SAMDN0660, тоді як анкета-заява №б/н від 01.10.2010 не містить інформації про те, що це договір SAMDN0660.

Також в матеріалах справи відсутні належні докази, які вказують на тотожність цих двох документів.

З огляду на викладене та те, що відповідачка не приймала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, не мають правового значення доводи апеляційної скарги про відсутність заперечень з боку відповідача щодо підпису вказаної довідки.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не заявляв.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не може прийняти додані до апеляційної скарги нові докази, надану позивачем виписку по рахунку ОСОБА_1 за період 01.10.2010 по 01.03.2020, довідку про зміну умов кредитування кредитної картки ОСОБА_1 та довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та про них позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач не мав можливості подати, долучені до апеляційної скарги нові докази, до суду першої інстанції, а також позивач не надав докази на підтвердження таких обставин.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на адресу позивача не надходила ухвала суду про витребування додаткових доказів та відзив на позовну заяву, у зв'язку з чим не було необхідності в наданні додаткових доказів, не є причиною, яка об`єктивно не залежала від позивача.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позов підлягає задоволенню лише у разі доведення позовних вимог.

Позивач помилково вважає, що позов підлягає задоволенню за відсутності заперечень відповідача, оскільки за приписами процесуальних норм права позов підлягає задоволенню без дослідження доказів лише у разі визнання відповідачем позову і то за умови, що таке визнання не буде суперечити закону або порушувати прав, свобод чи інтересів інших осіб (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай