16.09.2020 227/2713/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 вересня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді - Левченко А.М.

за участю секретаря судового засідання - Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ

В липні 2020 року, позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона, є матір`ю відповідача, ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №214718894 від 02.07.2020 р. є власником 1/1 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . З 25.04.2014 р. за вказаною адресою зареєстрований відповідач, ОСОБА_2 , але з червня 2014 року не мешкає. Відомо, що 2014 року відповідач виїхав до родичів на територію Російської Федерації та згодом залишився, де по теперішній час постійно мешкає. Точна адреса місця проживання відповідача не відома. Таким чином, відповідач більше року, відсутній за місцем своєї постійної реєстрації на території України, тобто він змінив своє місце постійного проживання. Фактично за весь цей час позивачка вимушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що також негативно впливає на її матеріальне становище. Будь-яких домовленостей відносно утримання житла між сторонами не встановлювалося. Позбавлення права користування житлом відповідача необхідно для подальшого зняття його з реєстрації місця проживання на території України задля зменшення сплати комунальних послуг та можливістю отримання субсидії.

Ухвалою суду від 17 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі і визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності відповідача.

Згідно вимог статі 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не повідомив суд про причини своєї неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 214718894 від 02.07.2020 року, ОСОБА_1 є власником 1/1 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серія та номер 967 видане 02.04.2002 року державним нотаріусом Молодняк О.В. (а.с. 10).

Відповідач по справі є рідним сином позивача, що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.06.2007 року. (а.с.7).

Згідно інформаційної довідки з відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 26.06.2020 р. №16.01-08/3489, від 13.07.2020 №16-23/473, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.04.2014 року (а.с.20), що також підтверджується записом у домовій книзі (а.с.12-15).

З довідки голови квартального комітету Жилка Ю.А. виданої 29.06.2020 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з червня 2014 року. (а.с.16).

Отже, судом встановлено, що відповідач фактично зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з червня 2014 року не проживає.

Реєстрація відповідача не дає можливості позивачу належним чином розпоряджатися своєю власністю.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст.71 ч.1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обов`язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача у помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу у реалізації його прав як власника жилого приміщення, таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 гривні 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 12, 76 - 81, 141, 247, 258-259, 265, 280, 281 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію рішення направити сторонам.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 16 вересня 2020 року.

Суддя А.М. Левченко

16.09.2020