ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м.Суми

Справа №591/2233/18

Номер провадження 22-ц/816/1486/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Фоменко І.М., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 листопада 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 3200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з нього заборгованість, яка станом на 31 березня 2018 року становить 22 702 грн 10 коп. та складається: із заборгованості за кредитом 2609 грн 47 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 15 344 грн 61 коп., заборгованості за пенею та комісією 3428 грн 87 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн штраф (фіксована частина), 1069 грн 15 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Ковпаківський районний суд м. Суми заочним рішенням від 15 серпня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2007 року станом на 31 березня 2018 року в розмірі 22702 грн 10 коп.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок повернення судового збору 1762 грн 00 коп.

Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалою від 20 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення залишив без задоволення.

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредиту. Вважає, що позивач посилається на неукладений договір.

Банк нараховує відсотки, при цьому не посилається на жодний пункт договору.

Вказує на те, що відповідача притягнуто до подвійної відповідальності, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Крім того, вважає, що неустойка є завищеною та оскільки відповідач перебуває у скрутному майновому стані, вона підлягає зменшенню.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 526, 1054 ЦК України, та вважав встановленим, що заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2007 року становить 22 702 грн 10 коп.

Проте, повністю погодитися з такими висновками місцевого суду не можна, оскільки суд дійшов їх неповно встановивши обставини справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання відповідної заяви, за якою відповідач отримав кредитну картку, сума кредитного ліміту - 800 грн, базова процентна ставка - 22,8% із розрахунку 360 днів на рік, розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а. с. 11).

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 29 листопада 2007 року, з умовами якої відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис на вказаній довідці, зазначено тип картки MasterCard Mass, тип кредитної лінії відновлювальна, базова відсоткова ставка 1,9% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості= пеня (1)+пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів: 250 грн + 5% від суми позову (а. с. 12).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку зазначено, що станом на 31 березня 2018 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 22 702 грн 10 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 2609 грн 47 коп., заборгованості по процентам, в т.ч. несплачені проценти на прострочену заборгованість 15 344 грн 61 коп., комісія 3428 грн 87 коп., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн штраф (фіксована частина), 1069 грн 15 коп. штраф (процентна складова) (а. с. 7-10).

Також з розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку (а. с. 152-157), яка є первинним банківським документом вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав готівкові кошти в банкоматі, сплачував за послуги мобільного зв`язку, вносив кошти на погашення кредитної заборгованості.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином відповідач, підписуючи заяву від 29 листопада 2007 року та Довідку про умови кредитування від 29 листопада 2007 року, згідно якої сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. З розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку також вбачається, що відповідач вносив кошти на погашення заборгованості, що спростовує доводи апеляційної скарги, що кредитний договір є неукладеним.

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 суду першої інстанції при подачі заяви про перегляд заочного рішення та при поданні апеляційної скарги було заявлено клопотання про застосування загального та спеціального строку позовної давності (а. с. 69; 203).

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 258 ЦПК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до довідки банку ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 29 листопада 2007 року отримав кредитні картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2015 року (а. с. 151).

З вказаним позовом банк звернувся до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 20 квітня 2018 року, тобто з часу закінчення строку дії останньої перевипущеної платіжної картки з терміном дії до останнього дня 04/2015 року до моменту звернення позивача до суду з даним позовом трирічний строк позовної давності не закінчився.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2609 грн 47 грн, яку відповідач повинен був сплатити не пізніше терміну дії останньої платіжної карти - 30 квітня 2015 року.

Стосовно стягнення заборгованості по процентам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому до виплати відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, та незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

За умовами кредитного договору згідно Довідки про умови кредитування сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому кінцевий строк повернення кредиту визначений як закінчення строку дії картки. Як вже зазначалося раніше, строк дії останньої, наданої відповідачу за кредитним договором від 29 листопада 2007 року, кредитної карти до останнього дня 04/2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування - до 30 квітня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 травня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18).

Стосовно нарахування заборгованості по процентам після 04/15, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, виходячи з положень наведених вище норм, право банку нараховувати передбачені договором проценти припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам за період з 01 травня 2015 року по 31 березня 2018 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18.

Отже, як вже зазначалося вище, згідно підписаної відповідачем заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процента ставка становить 22,8 % річних (1,9 % на місяць).

Колегія суддів погоджується з розміром заборгованості по процентам згідно розрахунку позивача за період з 29 листопада 2007 року по 31 грудня 2012 року на загальну суму 500 грн 25 коп., виходячи з процентної ставки 22,8 % річних. Водночас, апеляційний суд не може погодитися з розрахунком заборгованості за період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2015 року, здійсненому на підставі підвищеної процентної ставки, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 29 листопада 2007 року по 31 грудня 2012 року проценти нараховувались у розмірі 22,8% річних, у період з 01 березня 2013 року по 31 березня 2018 року 30% річних.

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 22,8 % річних (1,9% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 30% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Відтак, з відповідача за період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2015 року підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 22,8 % річних, оскільки вимоги позивача стосовно застосування підвищеної процентної ставки є безпідставними, та становить:

2609,47 грн х 22,8 % : 360 х 850 днів = 1404 грн 77 коп.

Таким чином розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами становить 1905 грн 02 коп. (500,25 + 1404,77).

Стосовно вимог позивача щодо стягнення пені та штрафів колегія суддів зазначає наступне.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 та 3 цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України, особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконано. Вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах строку позовної давності.

Відтак, враховуючи, що строк дії кредитного договору закінчився 30 квітня 2015 року, а до суду з позовом банк звернувся 20 квітня 2018 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені та штрафів).

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру заборгованості та вирішення питання щодо судових витрат з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2007 року в сумі 4514 грн 49 коп., яка складається з: 2609 грн 47 коп. заборгованості за тілом кредиту та 1905 грн 02 коп. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 350 грн 39 коп., та відповідно до задоволеної частини апеляційної скарги слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2117 грн 42 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 серпня 2018 рокув даній справі змінити.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2007 року в сумі 4514 гривень 49 копійок, яка складається з: 2609 гривень 47 копійок заборгованості за тілом кредиту та 1905 гривень 02 копійки заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 350 гривень 39 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2117 гривень 42 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик