Ухвала

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 214/1814/15

провадження № 61-12989ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «ЛЮСІ», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності, стягнення грошової суми, за позовом Приватного підприємства «ЛЮСІ», ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу в розмірі 5 000 грн.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги, просила визнати її добросовісним набувачем нежитлового приміщення, загальною площею 116,8 кв. м, вбудовано-прибудованого в перший поверх житлового будинку «А-5» з ганком «а», площею 1,1 кв. м та ганком «а-1», площею 5,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення № 70, придбаного на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рисіною С. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4116; визнати за нею право власності на зазначене нежитлове приміщення; стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 1 000 грн внаслідок невиконання грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 22 листопада 2016 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єднав у одне провадження з позовом Приватного підприємства «ЛЮСІ» (далі - ПП «ЛЮСІ») та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння, який надійшов до суду 29 жовтня 2015 року.

Позивачі за об`єднаним позовом ПП «ЛЮСІ» та ОСОБА_3 в уточненій редакції від 23 листопада 2015 року просили визнати право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ПП « ЛЮСІ »; застосувати наслідки нікчемного правочину до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року, вчиненого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відчуження (продаж) вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення № 70 шляхом припинення права власності ОСОБА_1 на вказане приміщення та витребування нежитлового приміщення від ОСОБА_1 на користь ПП «ЛЮСІ».

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 17 січня 2020 року в задоволенні позовів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та приєднаному позові ПП «ЛЮСІ» та ОСОБА_3 відмовив.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 18 серпня 2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ПП «ЛЮСІ» та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Застосував наслідки нікчемного правочину до договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року вчиненого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відчуження (продаж) вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення № 70 шляхом припинення права власності ОСОБА_1 на вказане приміщення та витребування нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення № 70 від ОСОБА_1 на користь ПП «ЛЮСІ». В решті позову відмовив. В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПП «ЛЮСІ» судовий збір у розмірі 3 045 грн.

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала через відділення кур`єрської служби доставки «Експрес Пошта» до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Окрім цього, відповідно до статей 25 та 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій. Касаційна скарга повинна бути подана саме до Верховного Суду, водночас в касаційній скарзі зазначено, що вона подана до Верховного Суду України, тобто неправильно зазначено найменування суду, до якого подається скарга.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев