Номер провадження: 22-ц/813/2320/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засіданя Віцько А.І.,

учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник акціонерного товариства «Укрсоцбанк»), треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Виконавчого округу в Одеській області Долинський Микола Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст позовних вимог

20 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до АТ «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису № 14189 від 24 вересня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, щодо звернення стягнення на нерухоме майно машино-місце № 110, загальною площею 16,9 кв. м, та машино-місце № 111, загальною площею 16,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню, оскільки на цей час у сторін є спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, невірно вказано строк платежу, не було повідомлено ОСОБА_1 щодо зазначеної вимоги.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року зазначену цивільну справу передано до Київського районного суду м. Одеси.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до АТ «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, 29), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (м. Київ, пров. Музейний, буд. 4, поверх 3), приватний виконавець Виконавчого округу в Одеській області Долинський Микола Миколайович (м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф. 1), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії.

Вимоги та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Виконавчого округу в Одеській області Долинський Микола Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача АТ «Укрсоцбанк» на її користь сплачений судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , обгрунтовуючи свої вимоги, наводить наступні доводи.

1.Судом не було прийнято до уваги, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси з 07 лютого 2011 року перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №1512/2-2519/11). Сума боргу, яку банк вимагає стягнути із апелянтки, зазначена у позовній заяві від 2011 року, в розмірі 184 566,75 грн., що істотно відрізняється від тієї суми, яку зазначив приватний нотаріус здійснюючи виконавчий напис 48 765,92 доларів США, що дорівнює 1370810,01 грн.

2.Поза увагою суду залишилися надані позивачкою докази того, що розмір заборгованості її колишнього чоловіка ОСОБА_3 за Договором кредиту №2008/693-01/44 від 29 травня 2008 року не є безспірним. До таких доказів позивачка відносить:

-копію позовної заяви Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 до Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за Договором кредиту №2008/693-01/44 від 29 травня 2008 року в сумі 201038,30 грн. від 30.06.2010 р.;

-виконавчий лист №6-88/11, виданий Дніпровським районним судом м. Києва, виданий 03 березня на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13 жовтня 2010 року;

-постанова головного державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кусова Ю.С. від 09 січня 2014 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_3 ;

-Лист №9/103 від 03 березня 2014 року Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, направлений на ім`я ОСОБА_4 , в якому підтверджується, що з ОСОБА_3 згідно виконавчого листа №6-88/11 від 03 березня 2011 року, виданого Дніпровським районним судом м.Одеси стягується щомісячне погашення заборгованості (сума кредитного боргу та судових витрат у розмірі 191520,62 грн.);

-уточнена позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» від 15 квітня 2013 року по цивільній справі №1512/2-2519/11, яка знаходиться в провадженні Київського районного суду міста Одеси до теперішнього часу, де загальна сума заборгованості за Договором кредиту №2008/693-01/44 від 29 травня 2008 року визначена в розмірі 184566,75 грн.

3.Поза увагою суду першої інстанції залишилося і те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог, встановлених ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5.

4.Суд залишив поза увагою, що наданий банком розрахунок заборгованості взагалі не є документом, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір. Такими доказами можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

5.Апелянтка стверджує, що не отримувала жодного повідомлення ні від АТ «Укрсоцбанк», ні від приватного нотаріуса Чуловського В.А. про його намір видати виконавчий напис.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.06.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Журавльова О.Г.

01.07.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження.

26.07.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду зазначену цивільну справу було призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30.10.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою Одеського апеляційного судувід 21 листопада 2019 року суддею Князюком О.В. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. видано виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на машино-місце № 110, загальною площею 16,9 кв. м, та машино-місце № 111, загальною площею 16,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою винесення цього виконавчого напису став іпотечний договір від 29 травня 2008 року, за яким в якості забезпечення кредитного договору № 2008/693-01/44 від 07 травня 2008 року, для своєчасного повернення позики та сплати відсотків за користування позикою, забезпечуються іпотекою нерухомого майна машино-місце № 110, загальною площею 16,9 кв. м, та машино-місце № 111, загальною площею 16,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

Європейський суд з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, позивача та представника відповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Згідно з ч. 1 ст. 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601,604-609 ЦК України.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності . Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтєю 20 Закону України «Про заставу»визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтєю 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.5, п.3 Глави 16 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

За змістом п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пунктом 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Слід пам`ятати, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Верховний суд України в Постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15 дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, за системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі його виконання. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-118цс16.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до Переліку документів, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Верховний суд у свій поставні від 04 лютого 2019 року у справі 285/2975/16-ц, зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17).

Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач у позовній заяві не зазначив яка саме сума підлягає стягненню, яка вірна сума підлягає стягненню на час здійснення виконавчого напису. Не надав належних та допустимих доказів та не довів обставини на які посилається, а позов грунтується лише на припущеннях.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції необгрунтованим та таким, що суперечить матеріалами справи.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, встановити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як вказано у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою надані позивачем докази існування спору щодо суми заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у цивільній справі № 1512/2-2519/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а.с.36).

Ухвалою Київського районного суду від 10.07.2018 року у цивільній справі № 1512/2-2519/11 було зупинено провадження до розгляду Приморським районним судом м. Одеси та набрання законної сили рішенням у цивільній справі №522/5267/18 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання договорів іпотеки та поруки недійсними (а.с.37).

З відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Київського районного суду від 15.11.2018 року у цивільній справі № 1512/2-2519/11 поновлено провадження та призначено справу у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду на 18.12.2018 року на 11 год. 20 хв.

З викладеного вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович вчинив виконавчий напис № 14189 від 24 вересня 2018 року, щодо звернення стягнення на нерухоме майно машино-місце № 110, загальною площею 16,9 кв. м, та машино-місце № 111, загальною площею 16,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у період існування спору щодо розміру заборгованості, що перебував на розгляді у суді першої інстанції. На момент винесення виконавчого напису спір не був вирішений.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачем у цивільній справі 1512/2-2519/11 виступає ПАТ «Укрсоцбанк». Звертаючись із заявою до нотаріуса про вчининення виконавчого напису із вказівкою на безспірність сум, що підлягають стягненню, ПАТ «Укрсоцбанку» було відомо про наявність спору, проте нотаріусу відповідні підтверджуючі документи надано не було.

Таким чином, наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок місцевого суду про безспірність заборгованості боржника на час вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його спростовують, рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального і процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виконавчий напис № 14189 від 24 вересня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, щодо звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: машино-місце № 110, загальною площею 16,9 кв. м. та машино-місце № 111, загальною площею 16,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , - визнати таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 266 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе