Справа № 683/2482/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника

адвоката Кашина В.А.;

представника відповідача ОСОБА_2

адвоката Гіппіуса О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 683/2482/19, 2/683/241/2020 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 24 жовтня 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року.

У період шлюбу ними було придбано наступне майно: вікна «Aviri» вартістю 8205 грн.; морозильну камеру Indesit NUS16.1 А(А)Н вартістю 7865 грн.; двері «Новий стиль» чорні ПВХ вартістю 4700 грн.; диван «Браво» вартістю 4875 грн.; диван малютка «Альф» вартістю 1460 грн., диван «Фортуна» вартістю 4950 грн.; пенал «Ламі» вартістю 2392 грн.; стіл письмовий «Ламі» вартістю 1073 грн.; шафу «Ламі» вартістю 2371 грн.; стінку «Відень» (білий дуб) вартістю 5460 грн.; шафу гардеробну «Європа» вартістю 2150 грн.; тумбу РТВ «Європа» вартістю 1370 грн.; пенал «Європа» вартістю 1560 грн.; пральну машину LG F-8091LD вартістю 2840 грн.; плиту газову Hansa FCMX59120 вартістю 7665 грн.; пилосос Samsung вартістю 2415 грн., DVD плеєр моделі DVX470 вартістю 314 грн., ванну сталеву 170х70 вартістю 1820 грн., а всього майна на загальну суму 63485 грн. щодо якого вони не можуть дійти взаємної згоди та вирішити питання про його поділ.

Усе придбане ними за час шлюбу вищезазначене рухоме майно відповідач залишив у себе за місцем проживання у будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності його матері ОСОБА_3 , та в якому вони з відповідачем проживали до травня 2019 року. Оскільки в добровільному порядку ОСОБА_2 не бажає віддати їй половину майна, тому просить провести його поділ та виділити їй в натурі DVD плеєр моделі DVX470 вартістю 314 грн. та ванну сталеву 170х70 вартістю 1820 грн. Решту майна просить виділити відповідачу та стягнути з нього 23156 грн. грошової компенсації вартості її частки у цьому майні.

Крім того, вказує, що у період шлюбу ними для поліпшення житлового будинку по АДРЕСА_1 було придбано металопластикові вікна «Aviri» вартістю 8205 грн. та двері «Новий стиль» чорні ПВХ вартістю 4700 грн. Оскільки ці поліпшення є невід`ємною частиною житлового будинку, власником якого є ОСОБА_3 , тому просить стягнути з відповідача на свою користь половину вартості цих поліпшень, що складає 6452 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кашин В.А. позов підтримали, просять його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що зазначене у позовній заяві рухоме майно належить його батькам, оскільки придбавалось виключно за кошти його батьків та знаходиться у житловому будинку, який на праві власності належить його матері ОСОБА_3 . Визнав лише, що спільним майном його та позивачки, як подружжя, є газова плита, морозильна камера та пилосос. Також вказав, що диван малютка «Альф» він викинув, оскільки він був у непридатному для використання стані.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гіппіус О.Б. проти позову також заперечив, подав відзив, у якому вказує, що ОСОБА_1 добровільно залишила житловий будинок по АДРЕСА_1 та переїхала до своїх батьків в с. Ілляшівка. При цьому вона забрала усе, що хотіла, в тому числі особисті речі, речі дітей, золоті прикраси загальною вагою 40 г, ноутбук вартістю 15000 грн. та мобільний телефон вартістю 10000 грн., а всього майна на загальну суму 69000 грн. При цьому, ОСОБА_1 безпідставно не включила зазначене майно до переліку майна, яке просить поділити. Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_1 ніде не працювала, а кошти на придбання зазначеного рухомого майна давали для неї батьки відповідача, однак під час придбання майна у квитанціях вона зазначала своє їм`я.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 24 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2019 року. У період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_5 , які на час розгляду справи проживають із матір`ю.

Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Положення цієї норми визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`ясень, даних в п.22, п.23 та п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що у період шлюбу сторони за спільні кошти придбали: морозильну камеру Indesit NUS16.1 А(А)Н, диван «Браво», диван малютка «Альф», диван «Фортуна», пенал «Ламі», стіл письмовий «Ламі», шафу «Ламі», стінку «Відень» (білий дуб), шафу гардеробну «Європа», тумбу РТВ «Європа», пенал «Європа», пральну машину LG F-8091LD, плиту газову Hansa FCMX59120, пилосос Samsung, DVD плеєр моделі DVX470 та ванну сталеву 170х70.

При цьому, вартість морозильної камери Indesit NUS16.1 А(А)Н становить 7199 грн., що підтверджується товарним чеком № 39916 від 07 червня 2016 року та договором №3 9916-1-16 від 07 червня 2016 року на обслуговування зазначеної морозильної камери, що укладений з ОСОБА_2 (а.с.12, а.с.11); вартість дивану «Браво» становить 4875 грн. та підтверджується договором купівлі-продажу № 361-9018 від 26 квітня 2017 року, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.13); вартість дивану малютка «Альф» становить 1460 грн. та підтверджується накладною № F від 04 травня 2011 року, виданою на ім`я ОСОБА_1 (а.с.14); вартість дивану «Фортуна» становить 4950 грн., що підтверджується товарним чеком від 28 січня 2018 року (а.с.15); вартість пеналу «Ламі» становить 2392 грн., вартість столу письмового «Ламі» становить 1073 грн., вартість шафи «Ламі» становить 2371 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 361-10012 від 23 жовтня 2017 року, укладеним з ОСОБА_1 , а також квитанціями до прибуткового касового ордера № 2307 від 23 жовтня 2017 року та № 10012 від 26 жовтня 2017 року (а.с.17, а.с.79); вартість стінки «Відень» (білий дуб) становить 5460 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 січня 2018 року, укладеним з ОСОБА_1 , а також товарним чеком № 1594 від 29 січня 2018 року (а.с.18, а.с.80); вартість шафи гардеробної «Європа» становить 2150 грн., тумби РТВ «Європа» - 1370 грн., пеналу «Європа» - 1560 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 квітня 2018 року, укладеного з ОСОБА_1 , а також товарним чеком №5196 від 20 квітня 2018 року (а.с.19, а.с.80); вартість пральної машини LG F-8091LD становить 2840 грн., що підтверджується товарним чеком №20867 від 20 березня 2013 року та гарантійним талоном №31343 від 20 березня 2013 року, виписаним на ім`я ОСОБА_1 (а.с.20); вартість плити газової Hansa FCMX59120 становить 7665 грн., пилососу Samsung 2415 грн., що підтверджується видатковою накладною №ЧSKN1-0015 від 18 серпня 2017 року, виписаною на ім`я ОСОБА_1 , та чеком на оплату від 18 серпня 2017 року (а.с.21, а.с.81); вартість DVD плеєра моделі DVX470 становить 314 грн., що підтверджується гарантійним талоном від 05 серпня 2010 року (а.с.9), вартість ванни сталевої 170х70 становить 1820 грн., що підтверджується видатковою накладною №ТЕП-023385 від 22 жовтня 2015 року (а.с.16).

Надані позивачкою вищезазначені письмові докази (чеки, товарні накладні, договори купівлі-продажу) суд визнає належними та допустимими доказами по справі в розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України, оскільки вони підтверджують факт набуття сторонами зазначеного майна у період шлюбу та вартість цього майна.

Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав факт набуття за спільні із відповідачкою кошти морозильної камери Indesit NUS16.1 А(А)Н, плити газової Hansa FCMX59120 та пилососу Samsung.

Разом з тим, твердження відповідача про те, що решту майна, а саме: диван «Браво», диван малютка «Альф», диван «Фортуна», пенал «Ламі», стіл письмовий «Ламі», шафу «Ламі», стінку «Відень» (білий дуб), шафу гардеробну «Європа», тумбу РТВ «Європа», пенал «Європа», пральну машину LG F-8091LD, DVD плеєр моделі DVX470 та ванну сталеву 170х70 було придбано за кошти його батьків, а тому це майно є власністю його батьків та не підлягає поділу є безпідставними, оскільки на підтвердження цих обставин ним не надано жодних доказів.

Покази допитаного судом свідка ОСОБА_3 , яка є матір`ю відповідача та особою, заінтересованою у вирішенні спору на користь відповідача, з приводу того, що вищезазначене майно купувалось нею та її чоловіком для себе, суд не приймає до уваги, оскільки такі її покази нічим не підтверджені та спростовуються як показами відповідача ОСОБА_2 , який вказував, що батьки давали лише частину коштів їм із позивачкою для придбання речей, так і показаннями самої ОСОБА_3 , яка вказувала, що вона допомагала дітям при купівлі певних речей й надавала кошти їм як подружжю, для сім`ї, тим самим спростовуючи свої попередні покази про придбання цих речей нею та чоловіком для себе.

Натомість, позивачкою ОСОБА_1 представлено суду чеки та квитанції на придбання вищезазначеного майна, у яких зазначено вартість цього майна та її прізвище як покупця, що свідчить про придбання вищезазначеного майна саме сторонами у період шлюбу.

З огляду на викладене, суд вважає, що вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін по справі, й відповідно їх частки у майні є рівними.

Загальна вартість набутого сторонами у період шлюбу рухомого майна: морозильної камери Indesit NUS16.1 А(А)Н вартістю 7199 грн., дивану «Браво» вартістю 4875 грн., дивану малютка «Альф» вартістю 1460 грн., дивану «Фортуна» вартістю 4950 грн., пеналу «Ламі» вартістю 2392 грн., стола письмового «Ламі» вартістю 1073 грн., шафи «Ламі» вартістю 2371 грн., стінки «Відень» (білий дуб) вартістю 5460 грн., шафи гардеробної «Європа» вартістю 2150 грн., тумби РТВ «Європа» вартістю 1370 грн., пеналу «Європа» вартістю 1560 грн., пральної машини LG F-8091LD вартістю 2840 грн., плити газової Hansa FCMX59120 вартістю 7665 грн., пилососу Samsung вартістю 2415 грн., DVD плеєра моделі DVX470 вартістю 314 грн. та ванни сталевої 170х70 вартістю 1820 грн. становить 49914 грн., а отже, відповідно 1/2 частка кожного зі сторін становить 24957 грн. (49914 грн. : 2).

З огляду на викладене, виходячи із рівності часток сторін, можливості виділення кожному із подружжя певного майна в натурі, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка, з урахуванням заявлених позовних вимог та фактичного знаходження майна у кожної зі сторін, суд вважає за можливе виділити у власність позивачці ОСОБА_1 : морозильну камеру Indesit NUS16.1 А(А)Н вартістю 7199 грн.; диван «Фортуна» вартістю 4950 грн.; пенал «Ламі» вартістю 2392 грн.; стіл письмовий «Ламі» вартістю 1073 грн.; шафу «Ламі» вартістю 2371 грн.; пральну машину LG F-8091LD вартістю 2840 грн.; DVD плеєр моделі DVX470 вартістю 314 грн., ванну сталеву 170х70 вартістю 1820 грн., а всього майна на загальну суму 22959 грн.

Відповідачу ОСОБА_2 слід виділити: плиту газову Hansa FCMX59120 вартістю 7665 грн.; диван «Браво» вартістю 4875 грн.; шафу гардеробну «Європа» вартістю 2150 грн.; тумбу РТВ «Європа» вартістю 1370 грн.; пенал «Європа» вартістю 1560 грн.; пилосос Samsung вартістю 2415 грн.; стінку «Відень» (білий дуб) вартістю 5460 грн.; диван малютка «Альф» вартістю 1460 грн., а всього майна на загальну суму 26955 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що дивану малютка «Альф» не має, так як він його викинув, оскільки такі його доводи не підтверджені належними доказами.

Так, позивачка надала суду належні докази, які свідчать про придбання сторонами цього дивану у шлюбі, а тому цей диван є спільною сумісною власністю сторін й розпорядження ним повинно здійснюватись за взаємною згодою подружжя. З огляду на викладене, зазначений диван слід включити в обсяг майна, що підлягає виділенню відповідачу, стягнувши з нього на користь позивачки половину його вартості.

Оскільки відповідачу ОСОБА_2 виділено майна на загальну суму 26955 грн., що на 1998 грн. (26955 грн. 24957 грн.) більше від ідеальної частки кожного із подружжя, тому з нього на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути 1998 грн. грошової компенсації за відхилення від рівності часток у майні подружжя.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 вказувала, що у період шлюбу нею та відповідачем для поліпшення житлового будинку по АДРЕСА_1 було придбано металопластикові вікна «Aviri» вартістю 8205 грн. та двері «Новий стиль» чорні ПВХ вартістю 4700 грн., які є невід`ємною частиною житлового будинку, тому просила стягнути з відповідача на свою користь половину вартості цих поліпшень, що складає 6452 грн.

В судовому засіданні встановлено, й ці обставини визнані сторонами, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності матері відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Зазначені поліпшення, про які вказує позивачка, а саме вікна та двері знаходяться у зазначеному будинку, що визнано сторонами, є невід`ємною його частиною й не можуть бути виділені будь-кому із сторін.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача половини вартості вікон та дверей на суму 6452 грн. задоволенню не підлягають, оскільки ці речі є невід`ємною частиною житлового будинку, що на праві власності ОСОБА_2 не належить, тобто у цій частині позовних вимог ОСОБА_2 є неналежним відповідачем.

Разом з тим, позивачка не позбавлена можливості пред`явити вимоги щодо стягнення вартості здійснених нею та відповідачем поліпшень житлового будинку по АДРЕСА_1 до власника цього житлового будинку ОСОБА_3 .

Доводи представника відповідача адвоката Гіппіуса О.Б. про те, що вартість майна, яке є предметом спору, є завищеною та визначена позивачкою без урахування його зносу, до уваги судом не беруться, оскільки на підтвердження вартості цього майна позивачкою надано письмові докази, які визнано судом належними та допустимими. При цьому оспорюючи вартість цього майна, стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Не заслуговують також на увагу і доводи представника відповідача ОСОБА_6 про те, що при вирішенні даного спору суду слід врахувати інше спільно нажите сторонами майно, яке знаходиться у позивачки ОСОБА_1 , а саме золоті прикраси, ноутбук та мобільний телефон та врахувати його при розподілі майна, оскільки сторони із вимогами про поділ цього майна у встановленому законом порядку до суду не звертались, тоді як згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України суд виходить з наступного.

Даний позов заявлено з ціною 29608 грн., а задоволено на суму 24957 грн. (22959 грн. + 1998 грн.), тобто на 84,3%.

Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 647 грн. 76 коп. (768,40 грн. х 84,3%) судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Провести поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного сумісного майна подружжя, виділивши в натурі у власність:

- ОСОБА_1 : морозильну камеру Indesit NUS16.1 А(А)Н вартістю 7199 грн.; диван «Фортуна» вартістю 4950 грн.; пенал «Ламі» вартістю 2392 грн.; стіл письмовий «Ламі» вартістю 1073 грн.; шафу «Ламі» вартістю 2371 грн.; пральну машину LG F-8091LD вартістю 2840 грн.; DVD плеєр моделі DVX470 вартістю 314 грн., ванну сталеву 170х70 вартістю 1820 грн., а всього майна на загальну суму 22959 грн.;

- ОСОБА_2 : плиту газову Hansa FCMX59120 вартістю 7665 грн.; диван «Браво» вартістю 4875 грн.; шафу гардеробну «Європа» вартістю 2150 грн.; тумбу РТВ «Європа» вартістю 1370 грн.; пенал «Європа» вартістю 1560 грн.; пилосос Samsung вартістю 2415 грн.; стінку «Відень» (білий дуб) вартістю 5460 грн.; диван малютка «Альф» вартістю 1460 грн., а всього майна на загальну суму 26955 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1998 грн. грошової компенсації за відхилення від рівності часток у майні подружжя.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 647 грн. 76 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 02 березня 2020 року.

Суддя: