РІШЕННЯ

іменем України

09 вересня 2020 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Гаряги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 328/572/20 (номер провадження 2/328/361/20) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спор у на стороні позивача: Виконавчий комітет Токмацької міської ради як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування,про позбавлення батьківських прав,-

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сердюченко В.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Майсак В.О.,

встановив:

19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Токмацької міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та судові витрати по розгляду справи покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 18.12.1998 року вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис №248.

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.08.2017 року серії НОМЕР_1 .

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 30.05.2006 року шлюб між ними було розірвано.

Фактично шлюбні стосунки було припинено з грудня 2005 року. Офіційно сторони розлучені в травні 2007 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.05.2007р., про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №59 від 22.05.2007 року.

Позивач та відповідач проживають окремо, дитина проживає з ОСОБА_1 .

Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні.

На сьогоднішній день дитині 17 років, він не пам`ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Також в спілкуванні з позивачем ніколи про нього не питав та не цікавився.

З жовтня 2013 року ОСОБА_1 з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2013 року.

Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ОСОБА_1 і дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює мати, ОСОБА_1 . Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав.

Нагляд за навчанням дитини також здійснює виключно мати.

Згідно довідки ПНЗ «Комунарський районний центр молоді та школярів» ЗМР від 27.02.2020р. №38, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався у Малій академії управління бізнесом ПНЗ «КРЦМтаШ» з вересня 2015 року по травень 2019 року та отримав свідоцтво про позашкільну освіту. За весь період навчання його батько ОСОБА_2 не приходив до закладу, ніколи не цікавився успіхами сина. Заяву на зарахування дитини на навчання та на батьківські збори приходила мама ОСОБА_1 , вона та бабуся ОСОБА_4 інтересувалися процесом навчання дитини.

Згідно психологічної характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданої ЗСШПВІМ №7 ЗМР від 10.03.2020 року №01-22/82, результати діагностики вказують на емоційну близькість дитини з мамою та вітчимом. Авторитетною особою є матір. У родині сприятлива сімейна ситуація. Біологічний батько в сімейну ситуацію не включений, ставлення до нього нейтральне, під час бесіди простежується відсутність у дитини жодного емоційного контакту з цією людиною. ОСОБА_3 пояснив, що з біологічним батьком не підтримує жодних відносин, також не проявляє бажання бачитися та спілкуватися з ним, через те, що майже його не пам`ятає. Татом ОСОБА_3 називає свого вітчима.

Згідно довідки ЗСШПВІМ №7 ЗМР від 19.02.2020р. №01-22/56, адміністрація школи повідомляє, що з 01.09.2009р. до 19.02.2020р. батько учня ОСОБА_3 , 2003 року народження - ОСОБА_2 школу й батьківські збори не відвідував, з класним керівником та вчителями - предметниками з приводу навчання та поведінки свого сина не спілкувався.

Згідно з характеристикою з місця роботи позивачки від 28.02.2020р., за час роботи на посаді продавця ОСОБА_1 зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони. Поставлені завдання виконує вчасно, проявляючи при цьому розумну ініціативу. При виконанні посадових, обов`язків не рахується з особистим часом. Має добрий рівень професійної підготовки, постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. За характером спокійна, наполеглива, старанна. Своїм сумлінним ставленням до виконання обов`язків заслужила авторитет серед колективу. Завжди має охайний зовнішній вигляд, трудову дисципліну не порушує.

Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Батько дитини долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з сином не спілкується. Таким чином, є доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 .

В позові ОСОБА_1 зазначила, що при подачі позову понесла витрати на оплату судового збору в сумі 840,80 грн., а також очікує понести судові витрати за надання правової допомоги для представлення інтересів в суді, орієнтовно в розмірі 10 000,00 грн., докази чого будуть надані додатково.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 31 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову (а.п. 21-22).

27 квітня 2020 року, до суду, через канцелярію, від відповідача та його представника надійшов відзив на позовну заяву з додатками та доказами направлення його копії позивачу (а.п. 30-39). У відзиві зазначають, що після ознайомлення з позовною заявою та додатками до позову ОСОБА_2 частково визнає позовну заяву про позбавлення батьківських прав.

Відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача судового збору та обґрунтовує їх наступним. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи, інвалідність установлено безстроково, що підтверджують копією посвідчення серії НОМЕР_2 . Таким чином, ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю II групи, тому незаконним є позовні вимоги про стягнення з нього судового збору на користь позивача.

Позовна вимога про позбавлення батьківських прав визнається ОСОБА_2 та вважає, що в інтересах дитини необхідно задовольнити вказані позовні вимоги, так як дійсно ОСОБА_2 не виконував свій батьківський обов`язок по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2006 року, так не мав змоги займатись вихованням дитини за станом свого здоров`я. Дитина дійсно не пам`ятає батька, так як відповідач не спілкувався з сином. ОСОБА_2 розуміє, що за станом свого здоров`я не може надати неповнолітній дитині належне виховання, піклування та утримання для його розвитку, як особистості. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач нехтував виконанням своїх безпосередніх батьківських обов`язків.

Відповідач та його представник у відзиві просять позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити в частині позбавлення батьківських прав, в іншій частині позовну заяву залишити без задоволення.

30 квітня 2020 року, в підготовчому судовому засіданні, розглянуто клопотання позивача та його представника про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування та клопотання про витребування від Виконавчого комітету Токмацької міської ради як органу опіки та піклування та від районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування висновків про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 30 квітня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. Зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, та Виконавчий комітет Токмацької міської ради, як орган опіки та піклування, надати на адресу Токмацького районного суду Запорізької області письмові висновки щодо розв`язання даного спору (а.п. 58-60).

У зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 03 червня 2020 року.

25 травня 2020 року на електронну адресу суду, та 28 травня 2020 року, через канцелярію суду, представником районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, та просив зазначену цивільну справу розглядати без участі представника органу опіки та піклування та вирішити спір, з урахуванням всіх з`ясованих обставин справи в інтересах неповнолітнього (а.п. 78-82).

28 травня 2020 року, через канцелярію суду, представником виконавчого комітету Токмацької міської ради, надано висновок в якому зазначено, що вважаю доцільним вирішити дане питання в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , з урахування його думки (а.п. 83).

В підготовчому судовому засіданні 03 червня 2020 року представником позивача було надано заяву підписану позивачем та відповідачем, в якій просили затвердити мирову угоду сторін, в якій просять позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.п. 88-89).

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року в затверджені мирової угоди відмовлено (а.п. 95-98).

В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву для надання сторонами додаткових доказів, необхідних для розгляду даної справи.

23 червня 2020 року в підготовчому судовому засіданні сторони долучили додаткові докази, та розглянуто клопотання позивача та його представника про допит свідків.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року у цивільній справі № 328/572/20 (номер провадження 2/328/361/20) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 вересня 2020 року. Клопотання позивача та його представника про допит свідків задоволено (а.п. 120-123).

Позивач, ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав викладених у ній, та просили її задовольнити, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ОСОБА_1 також доповнила, що хвороба про яку зазначено у відзиві, у відповідача була і до розлучення, йому було встановлено інвалідність, про те, це не є перешкодою для невиконання батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дійсно самоусунувся від виховання сина ОСОБА_3 , не намагався спілкуватися з дитиною, не телефонував, не вчиняв ніяких дій, щоб налагодити відносини з дитиною, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Представник відповідача, адвокат Майсак В.О. в судовому засіданні підтримала позицію відповідача.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Токмацької міської ради, як органу опіки та піклування, та Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, просили справу розглядати за їх відсутності, з урахуванням всіх з`ясованих обставин справи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з урахуванням його думки та надали відповідні висновки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що дитина виховується в хорошій сім`ї, її вихованням займаються ОСОБА_1 та її цивільний чоловік, які дуже добре ставляться до дитини та забезпечують її всім необхідним. Баба (матір позивача ОСОБА_1 ) також допомагає в утриманні дитини. В родині сприятлива сімейна ситуацію. Дитина вітчима, ОСОБА_7 , називає батьком. В цьому році хлопець вступив в університет. Про відповідача йому взагалі нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з 2006 року проживає з позивачем, ОСОБА_1 , та її сином, ОСОБА_3 . Дитину виховують та забезпечують всім необхідним, він та ОСОБА_1 . Він вважає ОСОБА_3 рідною дитиною, яку має намір всиновити. ОСОБА_3 називає його батьком, у них склалися гарні стосунки, як сина з батьком. Відповідач жодного разу до дитини не приїздив, не телефонував, не поздоровляв з днем народження, останній не виконує батьківські обов`язки. ОСОБА_1 не чинила відповідачу перешкод в спілкуванні з дитиною. ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям та має байдуже ставлення до нього. Відповідач платить лише аліменти близько 40,00 грн. на місяць.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що добре знає ОСОБА_1 та її сім`ю, з 2010 року. ОСОБА_1 з сином та цивільним чоловіком проживають в м. Запоріжжі. Свідок деякий час проживала в квартирі позивача, яка знаходиться в м. Токмак. В родині позивача сприятлива сімейна ситуацію, доброзичливі стосунки. ОСОБА_3 вітчима називає батьком, жодного разу про свого біологічного батька не згадував. Інколи ОСОБА_3 приїздив до неї в гості в м. Токмак, з біологічним батьком не спілкувався. ОСОБА_2 не спілкується з дитиною та не приймає участі у його вихованні. Позивач не чинить перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є бабусею ОСОБА_3 , та матір`ю позивача, ОСОБА_1 ОСОБА_2 з дитиною взагалі не спілкується, не цікавиться його життям, не відвідує дитину. Навіть до розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, відповідач дбав лише про себе. В родині позивача доброзичливі стосунки. ОСОБА_3 вітчима називає батьком, жодного разу про свого біологічного батька не згадував. Позивач не чинить перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, але з боку відповідача і жодних спроб не було налагодити стосунки з дитиною. Відповідач жодного разу до дитини не приїздив, не телефонував, не поздоровляв з днем народження, останній не виконує батьківські обов`язки. Відповідач платить лише аліменти близько 40,00 грн. на місяць. Вона допомагала утримувати ОСОБА_3 , зокрема сплачувала за комп`ютерні курси, оскільки ОСОБА_3 цікавиться комп`ютерною технікою і так допомагала на скільки могла. Відповідач жодного разу не звертався до неї для того, щоб поспілкуватися з дитиною, хоча ОСОБА_3 частенько приїздив до неї в гості.

В серпні 2017 року ОСОБА_3 приїздив у м. Токмак, щоб оформити паспорт громадянина України, вони йшли разом з онуком на зустріч їм йшов відповідач, проте останній навіть не підійшов до дитини, не поцікавився як справи, пройшов повз як чужа людина.

Навіть під час перебування даної справи в суді відповідач не намагався налагодити відносини з сином.

Від допиту свідків, які не з`явилися в судове засідання: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , позивач, ОСОБА_1 та її представник відмовилися, та просили їх більше не викликати в судове засідання.

Вислухавши в судовому засіданні 17-річну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив що проживає разом з матір`ю та вітчимом, ОСОБА_7 . Його виховання займаються мати та вітчим, які його і забезпечуються всім необхідним. Навчання, гуртки оплачували мати та вітчим, іноді бабуся ОСОБА_4 . В цьому році він вступив до університету. Своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_7 та бажає, щоб він його усиновив, ОСОБА_7 також має такий намір. В їх родині гарні стосунки. Біологічний батько ОСОБА_2 з ним не спілкується, не телефонує, не цікавиться як в нього справи, жодного разу не вітав з днем народження, ніколи не дарував подарунків, лише сплачує аліменти близько 40 гривень на місяць. До біологічного батька, ОСОБА_2 , він батьківських почуттів не має. Пояснив, що з дитинства пам`ятає негативні емоції щодо біологічного батька ОСОБА_2 .

Крім того, додав, що в серпні 2017 року він приїздив у м. Токмак, щоб оформити паспорт громадянина України, вони йшли разом з бабою на зустріч їм йшов відповідач, проте останній навіть не підійшов до нього, не поцікавився як у нього справи, пройшов повз як чужа людина.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку дитини, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 18 грудня 1998 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис №248. Прізвища після одруження чоловіка та дружини - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 18 грудня 1998 року (а.п. 6).

22 травня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 59. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 22 травня 2007 року (а.п. 8).

Сторони, від шлюбу, мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками дитини є: батько, ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) від 15 серпня 2017 року серії НОМЕР_1 (а.п. 7).

З жовтня 2013 року ОСОБА_1 разом з сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить позивачу, ОСОБА_1 , на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 жовтня 2013 року (а.п. 9).

Місце проживання ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Токмак, Запорізької області, унікальний номер запису в Єдиному демографічному реєстрі 098, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.09.2017 року по теперішній час, що підтверджується довідкою № 04-28/3-4899 від 05.03.2020 року про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.п. 10).

Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.

Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює мати, позивач по справі, ОСОБА_1 .

Нагляд за навчанням дитини також здійснює мати, що підтверджується наступним.

Згідно з довідкою ПНЗ «Комунарський районний центр молоді та школярів» ЗМР від 27.02.2020р. №38, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчався у Малій академії управління бізнесом ПНЗ «КРЦМтаШ» з вересня 2015 року по травень 2019 року та отримав свідоцтво про позашкільну освіту. За весь період навчання його батько ОСОБА_2 не приходив до закладу, ніколи не цікавився успіхами сина. Заяву на зарахування дитини на навчання та на батьківські збори приходила мама ОСОБА_1 , вона та бабуся ОСОБА_4 інтересувалися процесом навчання дитини (а.п. 12).

Згідно з психологічною характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданою Запорізькою спеціалізованою школою з поглибленим вивченням іноземної мови №7 Запорізької міської ради Запорізької області від 10.03.2020 року №01-22/82, психолог, зазначає, що результати діагностики вказують на емоційну близькість дитини з мамою та вітчимом. Авторитетною особою є матір. У родині сприятлива сімейна ситуація. Біологічний батько в сімейну ситуацію не включений, ставлення до нього нейтральне, під час бесіди простежується відсутність у дитини жодного емоційного контакту з цією людиною. ОСОБА_3 пояснив, що з біологічним батьком не підтримує жодних відносин, також не проявляє бажання бачитися та спілкуватися з ним, через те, що майже його не пам`ятає. Татом ОСОБА_3 називає свого вітчима (а.п. 11).

Згідно з довідкою Запорізької спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземної мови №7 Запорізької міської ради Запорізької області від 19.02.2020р. №01-22/56, адміністрація школи повідомляє, що з 01.09.2009р. до 19.02.2020р. батько учня ОСОБА_3 , 2003 року народження - ОСОБА_2 школу й батьківські збори не відвідував, з класним керівником та вчителями - предметниками з приводу навчання та поведінки свого сина не спілкувався (а.п. 13).

ОСОБА_1 , працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_13 . Її заробітна плата за період з 07 травня 2019 року по 29 лютого 2020 року становить 42 500,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою № 1 від 01.03.2020 року, виданою ФОП ОСОБА_13 (а.п. 14).

Згідно з характеристикою з місця роботи позивача від 28.02.2020р., за час роботи на посаді продавця ОСОБА_1 зарекомендувала себе виключно з позитивної сторони. Поставлені завдання виконує вчасно, проявляючи при цьому розумну ініціативу. При виконанні посадових, обов`язків не рахується з особистим часом. Має добрий рівень професійної підготовки, постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. За характером спокійна, наполеглива, старанна. Своїм сумлінним ставленням до виконання обов`язків заслужила авторитет серед колективу. Завжди має охайний зовнішній вигляд, трудову дисципліну не порушує (а.п. 15).

ОСОБА_2 є особою, з інвалідністю ІІ групи, безстроково, внаслідок загального захворювання. Йому протипоказана тяжка фізична праця, рекомендовано стаціонарне лікування та «Д» облік, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 501011 від 24 квітня 2013 року (а.п. 90).

З 01 березня 2006 року по 01 березня 2008 року ОСОБА_2 було встановлено 1 групу інвалідності, в подальшому встановлено 2 групу інвалідності, тобто стан здоров`я відповідача покращився. З 01 березня по 31 березня 2010 року, з 01 квітня 2010 року по 30 квітня 2013 року, з 01 травня 2013 року - довічно, ОСОБА_2 є особою, з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.п. 34).

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Управляюча компанія «Контакт» від 24 квітн6я 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним зареєстровані: батько - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.п. 35).

Відповідно до довідки про доходи № 0868 8086 7445 1838 видана пенсіонеру ОСОБА_2 в тому, що він перебуває на обліку в Токмацькому об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.10.2019 року по 31.03.2020 року складає 11 722,14 грн. (а.п. 37).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 26214 від 22.04.2020 року ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру НОМЕР_5 , за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня (а.п. 38).

Відповідно до рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 травня 2006 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 34 гривні щомісячно, починаючи стягнення з 07.03.2006 року до його повноліття (а.п. 117).

У ОСОБА_2 заборгованість зі сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-2098, який видано Токмацьким райсудом Запорізької області 18.05.2006 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 34 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 07.03.2006 року і до досягнення дитиною повноліття станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 - відсутня, що підтверджується довідкою Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 15 квітня 2020 року № 17557/18.16 (а.п. 36).

ОСОБА_2 звертався до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Згідно з рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26 грудня 2007 року даний позов задоволено частково. Скасовано рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради № 62/6 від 23.03.2006 року. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові дитини - ОСОБА_2 . Встановлено систематичні побачення з дитиною в присутності бабусі та дідуся з боку батька дитини кожної неділі починаючи з 13-00 години у п`ятницю і закінчуючи о 13-00 год. неділі з відвідуванням дитиною місця проживання батька. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.п.111-113).

Відповідно до рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 грудня 2007 року змінено, скасовано його в частині, що стосується кількості, тривалості та місць побачень ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалено в цій частині нове рішення та встановлено систематичні побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два рази на місяць, у другу та четверту суботи кожного місяця з 10-00 годин до 17-00 годин за місцем проживання дитини. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.п. 114-115).

Незважаючи на наявне рішення суду, відповідач самоусунувся від спілкування з дитиною. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не намагався виконувати вказане рішення суду, нікуди не звертався з приводу його виконання. Позивач не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною. Одного разу він навіть приїздив в м. Мелітополь, але в подальшому припинив чинити спроби спілкування з дитиною. Відповідач пояснив, що не виконував свій батьківський обов`язок по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він дійсно самоусунувся від виховання сина ОСОБА_3 , не намагався спілкуватися з дитиною, не телефонував, не цікавився його справами, не поздоровляв з днем народження, не дарував подарунки, не вчиняв ніяких дій, щоб налагодити відносини з дитиною.

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 1258/07-37/05 від 25.05.2020 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, під час участі повноважного представника по цивільній справі №328/572/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вивчено надані сторонами докази.

Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 79, 81).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Токмацької міської ради № 12923/21-30 від 27.05.2020 року, вивчивши матеріали справи за даним позовом, виконавчий комітет Токмацької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає, що зазначені позивачем вимоги можуть бути підтримані. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухала при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Виконавчий комітет Токмацької міської ради вважає доцільним вирішити дане питання в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 з урахуванням його думки (а.п. 83).

В судовому засіданні була з`ясована думка неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91, визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, надається, зокрема, можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Дитина має право вільно висловлювати свої думки (статті 12, 13).

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ з усіх питань, що стосуються дитини принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судовому засіданні пояснив що проживає разом з матір`ю та вітчимом, ОСОБА_7 . Його виховання займаються мати та вітчим, які його і забезпечуються всім необхідним. Навчання, гуртки оплачували мати та вітчим, іноді бабуся ОСОБА_4 . В цьому році він вступив до університету. Своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_7 та бажає, щоб він його усиновив, ОСОБА_7 також має такий намір. В їх родині гарні стосунки. Біологічний батько ОСОБА_2 з ним не спілкується, не телефонує, не цікавиться як в нього справи, жодного разу не вітав з днем народження, ніколи не дарував подарунків, лише сплачує аліменти близько 40 гривень на місяць. До біологічного батька, ОСОБА_2 , він батьківських почуттів не має. Пояснив, що з дитинства пам`ятає негативні емоції щодо біологічного батька ОСОБА_2 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 пояснили, що дитина, ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю та вітчимом, які його виховують та забезпечують усім необхідним. ОСОБА_3 вітчима називає батьком, жодного разу про свого біологічного батька не згадував. ОСОБА_1 не чинила відповідачу перешкод в спілкуванні з дитиною. ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям та має байдуже ставлення до нього. Відповідач платить лише аліменти близько 40,00 грн. на місяць.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, з яких слідує, що дитини проживає з матір`ю та вона дбає про виховання дитини, забезпечує сина всім необхідним, чого не заперечує і відповідач.

Враховуючи показання свідків, досліджені в судовому засіданні, письмові докази, пояснення відповідача, який пояснив, що не виконував свій батьківський обов`язок по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, оскільки позивач перешкод у спілкуванні з дитиною не чинив. Відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини.

Відповідач в своїх поясненнях вказував, що не мав змоги займатись вихованням дитини за станом свого здоров`я, про те ці доводи відповідача суд відхиляє, оскільки стан здоров`я відповідача покращився, І групу інвалідності було змінено на ІІ групу, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.п. 34).

Крім того, згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 501011 від 24 квітня 2013 року, відповідачу протипоказана тяжка фізична праця, інших протипоказань не зазначено.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дійсно самоусунувся від виховання сина ОСОБА_3 , не намагався спілкуватися з дитиною, не телефонував, не вчиняв ніяких дій, щоб налагодити відносини з дитиною.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач нехтував виконанням своїх безпосередніх батьківських обов`язків.

Відповідач припинив спілкуватися з сином, коли йому було три роки.

З вище проаналізованих доказів слідує, що понад 14 років ОСОБА_2 , долею дитини не переймався та будь-якої участі в її вихованні або хоча б у матеріальному забезпеченні не приймав, сплачував лише аліменти близько 40,00 грн. на місяць, присуджені за рішенням суду.

Щодо небажання самого ОСОБА_3 на теперішній час спілкуватись з батьком, суд вважає, що це заслуговує на увагу, оскільки він протягом 14 років не відчував інтерес батька щодо його життя та долі, його турботи за себе, його підтримки та піклування, тому така його позиція є цілком виправданою поведінкою самого батька.

У справі відсутні докази щодо наявності будь-яких утруднень або перешкод, які б заважали відповідачу відвідувати сина, або хоча б поцікавитись станом його здоров`я, його справами, оскільки в м. Токмак проживала баба, яку ОСОБА_3 регулярно відвідував, у відповідача був телефон позивача. Навіть під час перебування вказаної справи в суді, відповідач не намагався налагодити стосунки з дитиною, не поздоровив сина з днем народження, а відтак втрачено можливість порозумітись вже з дорослим 17-річним сином. На теперішній час сину ОСОБА_3 виповнилось 17 років, він є самостійним учасником цих відносин та має право вибору, який ним зроблено не на користь батька, оскільки повністю втрачено зв`язки з дитиною і його довіра до батька, а також виникла стійка позиція сина щодо несприйняття свого біологічного батька як рідної людини, яку він не бажає в 17-річному віці впускати в своє життя.

Зазначене свідчить про те, що відповідач свідомо нехтував виконанням своїх безпосередніх батьківських обов`язків, що, на думку суду, є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року (п. 100) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Враховуючи показання свідків, досліджені в судовому засіданні, письмові докази, висновки органів опіки та піклування, позицію дитини, пояснення відповідача, який пояснив, що не виконував свій батьківський обов`язок по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, оскільки позивач перешкод у спілкуванні з дитиною не чинив. Відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини.

Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною втрачені, ОСОБА_3 , вважає своїм батьком вітчима, який його виховував разом з матір`ю.

Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому не має порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Враховуючи наведене, а також визнання позову відповідачем, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав на підставі пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 34), а тому він звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судові витрати у цій справі мають компенсуватись за рахунок держави.

При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.п. 3)

Таким чином, суд вважає необхідним компенсувати позивачу, ОСОБА_1 , за рахунок держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Доказів понесення інших судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, в матеріалах справи не має.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 10-13, 15, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Токмацької міської ради як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування,про позбавлення батьківських прав, -задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Державного бюджету України в особі Токмацького Управління Державної казначейської служби України Запорізької області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, судові рішення оскаржуються до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Сердюченко Володимир Володимирович, (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001404 від 02.10.2017 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області № 18 від 02.10.2017 року), адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Майсак Віта Олександрівна, (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 02 лютого 2004 року № 461, видане на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 02 лютого 20004 року № 18), діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № ММЦ-64 від 23 квітня 2020 року та довіреності від 23 квітня 2020 року, посвідченої директором Мелітопольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, адреса робочого місця: 71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Володимирська, буд. 19/173.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Токмацької міської ради як орган опіки та піклування, місцезнаходження: 71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, буд. 45, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування: місцезнаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32, ).

Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.

Суддя: