КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6898/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 757/76626/17-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Бригинець Анютою Анатоліївною, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Григоренко І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,

встановив:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якому просила:

- розірвати договори № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року, № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року, № SAMDN6796 (вклад «Депозит VIP») від 16.08.2012 року, укладені між нею та АТ КБ «Приватбанк»;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь грошові кошти за договором № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року у розмірі 105 787,76 євро, за договором № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року -120 006, 91 євро, за договором № SAMDN6796 (вклад «Депозит VIP») від 16.08.2012 року у розмірі 37 945,45 доларів США;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь проценти за користування банківським вкладом за договором № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року у розмірі 46 729,21 євро, за договором № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року - 34 571,85 євро, за договором № SAMDN6796 (вклад «Депозит VIP») від 16.08.2012 року у розмірі 14 575,21 доларів США, які нараховані за період з 01.03.2014 року по 25.12.2017 року включно;

- стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних у розмірі 3080,70 євро та 517,27 доларів США за період з 13.07.2017 року по 25.12.2017 року; покласти на відповідача судові витрати в розмірі 8000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між нею та відповідачем було укладено три депозитні договори, а саме:

Договір № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14 листопада 2008 року, за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 78281 євро 50 центів на строк 12 місяців з 14.11.2008 р. по 14.11.2009 р. включно, з процентною ставкою на суму вкладу 11,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць. Відповідно до п. 3 договору № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу. Відповідно до довідки банку від 14.03.2014 року №1341835/3 станом на 14 березня 2014 року поточна сума цього вкладу складає 105787,76 євро.

Договір № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23 лютого 2012 року, за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_2 , на який зараховується вклад у розмірі 120 000 євро на строк 366 днів 23.02.2013 року включно, процентна ставка 7,5% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Відповідно до п. 3 договору № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу. Відповідно до довідки банку від 14.03.2014 року №1341835/3 станом на 14 березня 2014 року поточна сума цього вкладу складає 120 006,91 євро.

Договір № SAMDN6796 (вклад «Депозит VIP») від 16 серпня 2012 року, за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_3 на суму 33000 доларів США, вклад оформлюється на строк 366 днів по 16.08.2013 р. включно, процентна ставка - 10% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Відповідно до п. 3 договору № SAMDN6796 (вклад «Депозит VIP») від 16.08.2012 року клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу. Відповідно до довідки банку від 14.03.2014 року №1341835/3 станом на 14 березня 2014 року поточна сума цього вкладу складає 37945,45 доларів США.

Позивач неодноразово зверталася до банку з вимогою повернути її вклади, але відповідач до цього часу кошти не повернув та надав відповіді з пропозицією звертатися з вимогами до Російської Федерації. 05.07.2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про розірвання договору № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року, договору № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року, договору № SAMDN6796 (вклад «Депозит VIP») від 16.08.2012 року та просила повернути вклади разом з нарахованими відсотками. Заяву банк отримав 05.07.2017 року, однак 13.07.2017 року у листі № 20.1.0.0.0/7-20170712/8925 відповідач повідомив позивача, що на цей час власником банку є держава, розгляд цього питання виходить за межі повноважень правління та попросив надати додатковий час для розгляду ситуації. Відповідач суму банківських вкладів не повернув, проценти не сплатив.

У заяві про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму процентів, нарахованих станом на 02 квітня 2018 року, що складають відповідно 48 840,73 євро, 36 986,3 євро та 14 853,7 доларів США, а також три проценти річних на загальну суму 4846,27 євро та 784,28 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано договір № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року, договір № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року, договір SAMDN6796 (вклад «Депозит» VIP) від 16.08.2012 року, укладені між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року в розмірі 103 344 євро 15 центів, грошові кошти за договором № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року в розмірі 120 000 євро, грошові кошти за договором SAMDN6796 (вклад «Депозит» VIP) від 16.08.2012 року в розмірі 36 144 доларів США 01 цент.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за Договором № SAMDN3655 (вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року в розмірі 31 760 євро 64 центи; за договором № SAMDN6743 (вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року 37 117 євро 81 цент; за договором SAMDN6796 (вклад «Депозит» VIP) від 16.08.2012 року в розмірі 10 720 доларів США 90 центів, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 02 квітня 2018 року.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за період з 13 липня 2017 року по 02 квітня 2018 року в розмірі 4846 євро 27 центів, що станом на 12 березня 2019 року становить 143 788 гривень 83 копійки, та 784 доларів США 28 центів, що станом на 12 березня 2019 року становить 20 654 гривні 01 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Бригинець А.А. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Звертає увагу на те, що надані відповідачем копії квитанцій про внесення грошових коштів лише частково підтверджують внесення грошових сум, які зазначає позивач у позовній заяві. Вважає, що довідку №1341835 від 13.03.2014 року та виписки, надані позивачем до матеріалів справи, не можна вважати належними та допустимими доказами, оскільки довідка№ НОМЕР_4 від 14.03.2014 року не містить номера банківських рахунків, видана станом на 14 березня 2014 року, не підтверджує наявність грошових коштів на рахунках на момент звернення до суду, а виписки по рахунку, які були надані позивачем, не містять номери банківських рахунків, видані станом на 13 березня 2014 року, не містять відбиток «мокрої» печатки, не підтверджують наявність грошових коштів на рахунках на момент звернення до суду.

Вказує, що факт наявності у вкладника оригіналів договору та платіжного документу може доводити лише обставини щодо укладання договору банківського вкладу та не є належним доказом невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за договором банківського вкладу - до моменту припинення діяльності Кримської філії ПАТ КБ Приватбанк на території АР Крим у 2014 році.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що посилання позивача, як на доказ, на довідку Севастопольської філії Приватбанк від 14.03.2014 року та виписки по рахунку щодо наявності рахунків у позивача та залишків коштів на них, як на доказ у справі щодо неповернення (несплати) коштів вкладнику, є безпідставними та незаконними, оскільки документи датовані 13.03.2014 року та 14.03.2014 року, коли діяльність Кримської філії ПАТ КБ Приватбанк не була ще припинена на території АРК та банк здійснював банківські операції щодо видачі коштів клієнтам. Отже, позивач мала можливість безперешкодно отримати свої кошти, розірвавши достроково договір банківського вкладу, після 14 березня 2014 року. Відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя саме після ухвалення рішення про це Правлінням Банку.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки заявленої позивачем вимоги щодо розірвання договорів на підставі судового рішення. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в 2017 році позивач зверталася з письмовою заявою про розірвання депозитних договорів та повернення депозиту. Відповідно до умов договорів, копії яких надав позивач разом із позовною заявою, вбачається встановлений певний порядок розірвання договору на вимогу однієї сторони, а саме на вимогу вкладника, який передбачає повідомлення банку про це за два банківських дні. Отже, на цей час відсутні будь-які підстави розривати договори банківських вкладів у судовому порядку, оскільки вони вже є розірваними на вимогу позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача Бригинець А.А. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 листопада 2008 року між сторонами укладено Договір №SAMDN3655 (Вклад «Депозит VIP»), за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 78 281,50 євро на строк 12 місяців з 14.11.2008 року по 14.11.2009 року включно, з процентною року ставкою на суму вкладу 11,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць. Відповідно до п. 3 вказаного Договору від 14.11.2008 року клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу.

На виконання умов договору від 14.11.2008 року позивачем внесено на рахунок банку 105787,76 євро, що підтверджується випискою банку від 13.03.2014 року та довідкою банку від 14.03.2014 року № 1341835/3, згідно з якою станом на 14.03.2014 року поточна сума цього вкладу складає 105787,76 євро. Оригінали виписки, довідки та оригінал договору були оглянуті судом першої інстанції у судовому засіданні.

23.02.2012 року між сторонами укладено Договір № SAMDN6743 (Вклад «Депозит VIP»), за умовами якого банк відкриває позивачу депозитний рахунок № НОМЕР_2 , на який зараховується вклад у розмірі 120 000 євро на строк 366 днів 23.02.2013 року включно, процентна ставка 7,5% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Відповідно до п. 3 вказаного Договору від 23.02.2012 року клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу.

На виконання договору від 23.02.2012 року позивачем внесено на рахунок банку 120000 євро, що підтверджується квитанцією від 23.02.2012 року (а.с. 42), випискою від 13.03.2014 року та довідкою банку від 14.03.2014 року №1341835/3 (а.с. 38), згідно з якою станом на 14.03.2014 року поточна сума цього вкладу складає 120 006,91 євро. Оригінали квитанції, виписки, довідки та оригінал договору були оглянуті судом першої інстанції у судовому засіданні.

16.08.2012 року між сторонами укладено Договір № SAMDN6796 (Вклад «Депозит VIP»), за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_3 на суму 33000 доларів США, вклад оформлюється на строк 366 днів по 16.08.2013 року включно, процентна ставка 10% річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Відповідно до п. 3 вказаного Договору від 16.08.2012 року клієнт має право на протязі строку вкладу здійснювати поповнення вкладу.

На виконання договору від 16.08.2012 року позивачем внесено на рахунок банку 33000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 16.08.2012 року (а.с. 49), випискою від 13.03.2014 року (а.с.47-48) та довідкою банку від 14.03.2014 року №1341835/3 (а.с. 38), згідно з якою станом на 14.03.2014 року поточна сума цього вкладу складає 37945,45 доларів США. Оригінали квитанції, виписки, довідки та оригінал договору були оглянуті судом першої інстанції у судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факти укладення між сторонами договорів банківських вкладів і внесення позивачем грошових коштів у заявленому розмірі є доведеними, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому докази повернення банком грошових коштів за договорами банківських вкладів на вимогу позивача - відсутні.

Доводи відповідача про неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21.04.2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не прийняті до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Тому невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу з цих підстав є безпідставним. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу за договорами. Крім того, сума вкладів та відсотків на них позивачу повернута не була, що є підставою для застосування частини другої статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача суми заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми .

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки висновки зроблені на підставі наявних у матеріалах справи доказів та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтями 629, 525, 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пунктом 10.1 вказаної Інструкції № 492 визначено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що факти укладення між сторонами договорів банківських вкладів і внесення позивачем грошових коштів у заявленому розмірі є доведеними, оскільки на підтвердження укладення договорів банківського вкладу та внесення грошових сум на депозитний рахунок позивач ОСОБА_1 надала наступні копії документів, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції: договорів №SAMDN3655 (Вклад «Депозит VIP») від 14.11.2008 року, № SAMDN6743 (Вклад «Депозит VIP») від 23.02.2012 року, № SAMDN6796 (Вклад «Депозит VIP») від 16.08.2012 року, виписки банку від 13.03.2014 року, довідки банку від 14.03.2014 року № 1341835/3, квитанції від 23.02.2012 року, виписки від 13.03.2014 року, довідки банку від 14.03.2014 року №1341835/3, квитанції від 16.08.2012 року, виписки від 13.03.2014 року та довідки банку від 14.03.2014 року №1341835/3.

Також представником позивача було надано для огляду оригінали ощадних електронних книжок, копії яких знаходяться в матеріалах справи, та які безпосередньо містять запис про те, що ці картки є підтвердженням оформлення депозитного вкладу в Приватбанку ( а.с. 29-30, 46, 50-51).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що наданими позивачем квитанціями не підтверджується у повному обсязі розмір грошових коштів, які були внесені ОСОБА_1 на депозитні рахунки, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки розмір поточної суми вкладів станом на 14 березня 2014 року підтверджується відповідними банківськими виписками на суми відповідно 105 787,76 євро, 120 006,91 євро та 37 945,45 доларів США. Як вбачається із банківських виписок, поточні суми вкладів станом на 14 березня 2014 року перевищують розмір коштів, що були внесені позивачем на депозитні рахунки при укладенні договорів, оскільки сума вкладу за договором від 14.11.2008 року була поповнена вкладником, а також за умовами договорів банком була здійснена капіталізація сум нарахованих банком процентів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми депозитів, відсотків за депозитами та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки позивачем доведено факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі, а отже, не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт наявності у вкладника оригіналів договорів та платіжних документів може лише доводити обставини щодо укладення договору та не є належними доказами невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за договором банківського вкладу, оскільки банківські виписки датовані 13 березня 2014 року, і позивач могла безперешкодно отримати свої кошти у період до 15.05.2015 року, коли було прийнято рішення про припинення діяльності Кримської філії, - колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України доводити обставини повинна та сторона, яка про них стверджує (посилається на них), тобто доводити виконання умов договору (у цій справі повернення коштів) повинен банк, а не позивач, який просить стягнути неповернуті коштів.

Враховуючи, що договори банківського вкладу були укладені з ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, а не з його Кримською філією, то відповідач має володіти всією необхідною інформацією за вказаними договорами.

Отже, саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договорами банківських вкладів, а також те, що кошти були повернуті вкладнику і відсутні на його депозитних рахунках, однак банком таких доказів не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя саме після ухвалення рішення про це Правлінням Банку, однак до цього часу позивач мала можливість безперешкодно отримати свої кошти, - колегія суддів відхиляє, оскільки договори банківських вкладів були укладені не з відділенням чи філією банку, а з ПАТ КБ «Приватбанк», яке є юридичною особою, місцезнаходження якої у місті Дніпрі, і банк повинен відповідати за своїми зобов`язаннями згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі статтею 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Отже, оскільки стороною укладених договорів є ПАТ КБ «Приватбанк», то зобов`язання за цими договорами має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, а не його Кримською філією, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» щодо необґрунтованості рішення суду в частині розірвання договорів банківського вкладу з огляду на відсутність підстав для розірвання договорів у судовому порядку, оскільки вони вже є розірваними на вимогу позивача за її заявою в 2017 році - колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Пунктами 16 договорів банківських вкладів від 14 листопада 2008 року, від 23 лютого 2012 року, 16 серпня 2012 року обом сторонам дійсно надано право достроково розірвати договори в односторонньому порядку, попередивши іншу сторону за два банківських дні до дня розірвання договорів. При розірванні договорів передбачено повернення клієнту суми вкладу та нарахованих процентів.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2017 року позивач звернулась до банку з письмовою заявою з вимогою надати довідку з інформацією за всіма рахунками: стан рахунків, сума коштів на рахунках, виписку про рух коштів; інформаційну довідку про стан і зміни, якщо такі зміни відбулися, умов вкладів, відкритих у банку; здійснити розблокування коштів на рахунках і надати можливість розпоряджатись цими коштами; виплатити відсотки по вкладам; повернути кошти за вкладами та відсотки у повному обсязі ( а.с. 52 - 66, т.1)

Листом від 13 липня 2017 року банк повідомив позивача про те, що на даний період часу власником банку є держава, розгляд її питання виходить за межі повноважень правління та попросив надати додатковий час для розгляду ситуації ( а.с. 77-78, т. 1).

06 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 надіслала до банку заяву про розірвання депозитних договорів та повернення депозиту, в якій просила розірвати договори банківського вкладу та видати через касу банку суму вкладів та процентів ( а.с. 83-87).

Однак листом від 29 грудня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив про відсутність у банку доступу до первинної документації по зазначених позивачем рахунках та неможливість надати більш детальну інформацію ( а.с. 140, т. 1).

З викладеного вбачається, що вказані заяви позивача щодо розірвання договорів та повернення суми вкладів не були розглянуті банком по суті викладених у них питань, тобто, фактично, на той час спірні договори розірвано не було, АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладів та нарахованих процентів не повернув.

Оскільки відповідач АТ КБ «ПриватБанк» за час розгляду справи в суді доказів протилежного не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання договорів у судовому порядку.

Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі, що виникла з подібних правовідносин, № 440/1331/18.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення сум процентів за вкладами та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок суми процентів за вкладами, врахував наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву проценти за ставками, які діяли після пролонгації депозитних договорів позивача у період з 2014 по 2018 рік, та навів у оскаржуваному рішенні відповідний розрахунок зазначених сум процентів, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Доводів на спростування зазначених розрахунків апеляційна скарга відповідача не містить, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтвердила, що розрахунки сум процентів банк не оспорює.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.