Справа № 128/3594/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Бойко А.А. ,

за участю: позивача-відповідача ОСОБА_1 , відповідача- позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про усунення перешкод в користуванні частиною приміщення загального користування», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Професійно- технічне училище №14, Виконавчий комітет Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні частиною приміщення загального користування,-

УСТАНОВИВ:

26.12.2018 позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з первісним позовом до відповідачки , який обгрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.05.1996 Вінницькою РДА, вона є співвласницею квартири загальною площею 86,7 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де вона разом з своєю сім`єю зареєстрована та проживає.

Вказує, що її квартира розташована на 2 поверсі двоповерхового будинку, де розміщене приміщення загального користування (коридор) площею 24,8 кв.м. Відповідно до інформації, що зазначена КП «ВООБТІ» у технічному паспорті на її квартиру, станом на 20.05.1998 власником вищевказаного багатоквартирного житлового будинку є АДРЕСА_2 .

Зазначає, що 03 травня 2018 року відповідачкою ОСОБА_2 , що є мешканкою сусідньої квартири №6 , самовільно, без погодження з іншими співвласниками, було здійснено будівельні роботи по переплануванню приміщення загального користування, шляхом перенесення дверної перегородки, внаслідок яких відповідно до акту обміру коридору від 03.11.2018 площа приміщення загального користування (коридору) зменшилась на 1,04 кв. м. та наразі становить 23,76 кв.м., що зробило неможливим експлуатацію нею та іншими співмешканцями частини приміщення загального користування (коридору).

Вважає, що своїми діями відповідач порушила її право на користування частиною приміщення загального користування (коридором).

Просить суд зобов`язати ОСОБА_2 , усунути перешкоди в користуванні частиною приміщення загального користування (коридором) шляхом демонтажу за власний рахунок самовільно збудованої дверної перегородки у приміщенні загального користування (коридорі), а також стягнути на її користь , понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

30.01.2019 відповідачкою ОСОБА_2 до суду подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні частиною приміщення загального користування (а.с.43-44),який мотивовано тим, що дійсно ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_4 , а ОСОБА_1 є співвласником квартири №5 , даного будинку.

Вказує, що ОСОБА_1 на площі приміщення загального користування коридору здійснено самочинне будівництво комори, що відображена у технічному паспорті на її квартиру під літерою 5-8, площею 2,0 м2.

Зазначає, що поява самочинно збудованих перестінок комори ОСОБА_1 , створюють перешкоди їй у користуванні загальним коридором, а аткож іншим співмешканцям будинку.

Вважає, що ОСОБА_1 порушено абзацом другий пунктом 1.4.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005, якими передбачено, що перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Тому , просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні частиною приміщення загального користування (коридором), шляхом демонтажу за власний рахунок вільно збудованої комори, позначеної на плані літерою 5-8, за адресою: АДРЕСА_1 ; а також стягнути на її користь , понесені витрати по сплаті судового збору.

У підготовчому засіданні 22.02.2020 позивач-відповідач ОСОБА_1 , подала заяву про застосування позовної давності ( а.с.48), яка мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, вона вважає за необхідне зазначити, що технічний паспорт, виготовлено станом на 09.04.2013 , у плані якого в стовпчику «Самочинно збудовані будинки (частини будинків) або переобладнання» колонці «під час нового будівництва» не зазначено 5-8 комора. Отож, станом на 09.04.2013 комора не була «новим будівництвом». Комора збудована біля 20 років, з дозволу власника - керівництва Професійно-технічного училища №14 смт Вороновиця.

Вказує, що технічний паспорт, складений 19.01.2006, на квартиру №5 , та засвідчує, що вона уже була збудована.

Зазначає, що з моменту будівництва комори, жодних претензій щодо перешкод в користуванні приміщенням загального користування (коридором) не було отримано ні від адміністрації Професійно-технічного училища №14, ні від власників квартир багатоквартирного житлового будинку.

Вказує, що ОСОБА_2 з 1996 року постійно проживала в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_6 , тому була обізнана щодо будівництва комори. Скарг щодо забудови від ОСОБА_2 до неї не надходило.

Зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тому просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_2

20.03.2019, через канцелярію суду від відповідача- позивача ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про застосування позовної давності, які мотивовані тим, що технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_7 від 09.04.2013.

Вказує, що в плані до перепланування квартири, самочинна комора площею 2,0 кв.м. відсутня, водночас як у плані після перепланування така комора міститься в колоні самочинно збудованих, що безумовно вказує на те, що таке будівництво або переобладнання здійснювалося без будь-яких дозвільних документів.

Зазначає, що свідоцтво про право власності на житло, яке є правовстановлюючим документом, містить відомості про загальну площу квартири - 86,7 кв.м.

Вважає, що вищезгаданий технічний паспорт відображає загальну площу квартири до перепланування - 86,7 кв.м., власність на які підтверджується відповіднимправовстановлюючим документом, а крім того, загальну площу квартири після перепланування, включаюючи самочинно збудовану комору та інші добудови, - 96,7 кв.м., на які відсутні жодні правовстановлюючі документи.

Зазначає, що у заяві про застосування позовної давності ОСОБА_1 , вказує про те, що комора збудована з дозволу керівництва ПТУ №14 смт. Вороновиця, однак жодних підтверджуючих дану обставину доказів не надає. А відтак, дану обставину слід вважати недоведеною.

Вважає, що в даному випадку правопорушення здійснене ОСОБА_1 , носить триваючий характер, воно існує з моменту вчинення та триває по сьогоднішній день, а тому строк позовної давності в даному випадку не може бути застосований.

Просить суд заяву про застосування позовної давності від 22.02.2019 подану ОСОБА_1 - відхилити.

16.12.2019 через канцелярію суду від відповідача- позивача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, з яких убачається, що ОСОБА_2 заперечує проти задоволення первісного позову, та підтримує зустрічний позов у повному обсязі.

Вказує, що технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_7 від 09.04.2013, містить план значеної квартири, як до перепланування, так і після перепланування.

Зазначає, що в плані до перепланування квартири, самочинна комора площею 2,0 кв.м. відсутня, водночас як у плані після перепланування така комора міститься в колоні самочинно збудованих, що безумовно вказає на те, що таке будівництво або переобладнання здійснювалося без будь-яких дозвільних документів.

Вказує, що свідоцтво про право власності на житло, який є правовстановлюючим документом, копія якого додана ОСОБА_1 до позову, містить відомості про загальну площу квартири - 86,7 кв.м., однак, вище згаданий технічний паспорт відображає загальну площу квартири до перепланування - 86,7 кв. м., власність на які підтверджується відповідним правовстановлюючим документом, а крім того, загальну площу квартири після перепланування, включаючи самочинно збудовану комору та інші добудови, - 96,7 кв. м., на які відсутні жодні правовстановлюючі документи.

Зазначає, що ОСОБА_1 не вказує, у чому саме виникає перешкода користування приміщенням загального користування у наслідок ніби протиправних дій ОСОБА_2 .

Зазначає, що акт, що поданий ОСОБА_1 та міститься в матеріалах справи не заслуговує на увагу суду, оскільки складений без участі посадових осіб органу місцевого самоврядування, які мають право на його складення, а відтак вважати такий Акт легітимним неможливо.

Вказує, що позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 не містять конкретики, а саме, не вказано місце розташування об`єкту, що підлягає знесенню для поновлення нібито порушених прав позивача за первісним позовом, а відтак не підлягають задоволенню.

Просить суд відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов- задовольнити.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в первісному позові, просила його задовольнити. Заперечила з приводу задоволення зустрічного позову за необґрунтованістю.

Додатково показала, що вона є сусідкою по квартирі з ОСОБА_2 в АДРЕСА_8 . 02.05.2018 в обідню пору, перебуваючи вдома, вона почула шум, а саме сусідка активно установлювала двері, відступила приблизно 3 м, щоб розширити собі коридор. Вона заперечила щодо установлення на коридорі комори та сказала, що коридор є загальним до користування. Куди вона посувалась, у неї там були колись двері - вхід в квартиру, а квартира перебуває у спільній власності її сім`ї та в майбутньому буде потреба розділити дану квартиру та вхід, який зараз замурований, пізніше буде потрібний. Вони призупинили будівництво. На наступний день вони відступили на 50 см. і продовжували установлювати двері та збільшувати свій коридор. Вона знову вийшла до сусідів і повідомила свої заперечення, але її не почули. Вона пішла до директора Вороновицького ПТУ, однак він був відсутній, тоді вона пішла до коменданта гуртожитку, який повідомив, що він з даною ситуацією зробити не може нічого та запропонував викликати поліцію, що вона і зродила. Приїхала поліція, зафіксувала порушення.

Вказує, що вона неодноразово зверталася до дирекції училища, що комісія прийшла і зафіксувала порушення, однак все безрезультатно. Також вона зверталась до селищної ради, однак відповіді їй не надано.

Зазначила, що ОСОБА_2 порушує її право на користування приміщення загального користування, бо вона не може поставити там велосипед , мішок картоплі чи іншу річ, яку вона бажає залишити в коридорі.

Щодо зустрічного позову пояснила , що дійсно у неї також є комора, яка була збудована близько 20 років тому зі згоди директора училища, оскільки коли в училищі здійснювався ремонт, робочим не було де проживати та вони понад пів року жили в її квартирі. Тому, зі згоди директора, з вдячності він дозволив відступити 2 кв.м та побудували комору. Коли ОСОБА_2 отримала квартиру, їй також було надано частину коридору загального користування. Коли вони будували свою комору, то ОСОБА_2 не виставляла ніяких претензій.

Вважає, що вона нічого не порушила.

Зазначає, що їй відомо, що раніше гуртожиток був на балансі Вороновицького ПТУ, іншими відомостями вона не володіє.

Відповідач- позивач ОСОБА_2 - в судовому засіданні заперечила з приводу задоволення первісного позову з підстав, які зазначені в поданих письмових поясненнях, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, які зазначені в ньому.

Додатково показала, що ОСОБА_1 своєю коморою зайняла 3,9 кв.м. загального коридору, бо у них коридор був 2 м, а тепер 1,30 м та у неї на рахунок даної комори були претензії завжди.

Зазначає, що ОСОБА_1 свою комору не узаконила.

Вказує, що відповідно до технічного паспорту , виготовленого у 1996 на її квартиру, довжина її коридору складає 6,55 м та вона нічого самовільно не зайняла.

Зазначає, що коли вона з чоловіком ділила квартиру, то вони вхідні двері перенести в квартиру на 1,80 м., а коли робити поетажний план то вони 1,80 м. виміряли . Після смерті чоловіка, вона вирішила відновити межі квартири, тому вони дані двері поставили назад.

Вказує, що училище наразі до даного гуртожитку не має відношення, оскільки вони не з`явилися на судове засідання та училище зняло з свого балансу даний об`єкт нерухомості, доказів цього у неї не має, дані відомості їй відомі зі слів директора та бухгалтера училища № 14.

Зазначає, що коли ОСОБА_1 будувала свою комору у 2005, то вона була проти, але не зверталась та не скаржилась про порушення свого права, оскільки ОСОБА_1 на той час працювала головним бухгалтером в училищі і вона її боялася та боялась втратити роботу і їй погрожували.

Вказує, що комора ОСОБА_1 , порушує її права, оскільки в 2013 та в 2018 у неї був похорон та вони не могли занести труну в квартиру, оскільки заважала дана комора, однак вона цих відстав не скаржилась ні в які установи, хотіла жити мирно з сусідами.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору за первісним позовом: Професійно- технічного училища №14, Виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явилися по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином, заяв про відкладення до суду не надходило.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Вислухавши вступне слово учасників справи, вивчивши первісний та зустрічний позови, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови є необґрунтованими та такими, що підлягають відмові у задоволені, виходячи з такого.

Судом установлено з інвентаризаційної справи, що об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_8 знаходиться на балансі Професійно-технічного училища №14 смт. Вороновиця Вінницької обласної державної адміністрації.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1996 року виданого Вінницькою РДА власниками 9/100 частки кв. АДРЕСА_9 є ОСОБА_3 та члени її сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1996 року виданого Вінницькою РДА власниками 2/25 частки кв. АДРЕСА_10 є ОСОБА_2 та члени її сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.45).

Також, в інвентаризаційній справі на об`єкт нерухомості - гуртожиток, що розташований в буд. АДРЕСА_8 наявні свідоцтва про право власності інших співвласників квартир, які знаходяться у вказаному гуртожитку.

Відповідно до довідки, виданої відділом соціального захисту населення Вороновицької селищної ради Вінницького району № 2146 від 19.09.2018, убачається, що в кв. АДРЕСА_9 зареєстровані: ОСОБА_7 , 1978 р.н., ОСОБА_1 , 1981 р.н., ОСОБА_8 , 2008 р.н., ОСОБА_9 , 2015 р.н. ( а.с.6).

З копії акту, підписаного громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 від 03.11.2018 убачається, що під час обмірів коридора загального користування за адресою: АДРЕСА_11 , на другому поверсі, було встановлено невідповідність його реальних розмірів та розмірів згідно технічного паспорта (інвентаризаційна справа 285, реєстровий номер 61/127).Зокрема, згідно технічного паспорта довжина коридора має бути 15,50 м, проте зараз довжина коридора становить 14, 80 м. ( а.с.13).

Відповідно до копії протоколу про прийняття заява про вчинене кримінальне правопорушення від 03.05.2018 судом убачається, що ОСОБА_1 зверталась до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області про прийняття мір до її сусідки ОСОБА_2 , яка на коридорі загального користування, біля дверей своєї квартири почала споруджувати перегородку без її згоди ( а.с.14), про що надала письмову заяву та відповідні письмові пояснення ( а.с.15, 19).

19.10.2018 за № 10777/202-01-2018 листом Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_1 було надано відповідь, про те, що працівниками Вінницького РВП ВВП було проведено перевірку по вищезазначеному факту, та на основі зібраних матеріалів та на підставі ст. 40 Конституції України, ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», прийнято рішення про припинення розгляду повідомлення у зв`язку з відсутністю в матеріалах перевірки ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 (а.с.16), про що також свідчить довідка заступника начальника Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 06.05.2018 з якої убачається, що спірні питання, які виникли у ОСОБА_1 до сусідки з кв.6 ОСОБА_2 носять цивільно-правовий характер, що не відносяться до компетенції працівників поліції, а вирішуються в судовому порядку шляхом звернення до суду ( а.с.17).

Також, дані обставини підтверджуються листом начальника Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області № 5472/202-01-2018 від 10.05.2018 (а.с.18).

Крім цього, 08.06.2018 ОСОБА_1 про порушення своїх прав зверталась до директора Вороновицького ПТУ №14, та просила надати їй інформацію щодо права власності на житло за адресою : АДРЕСА_6 та сприяти правовому врегулюванню даної ситуації ( а.с.21-22) та до Вороновицького селищного голови ( а.с.23,24).

З листа Вороновицької селищної ради № 02-23/154 від 14.02.2020 убачається, що на балансі Вороновицької селищної ради квартири, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_11 та АДРЕСА_6 не обліковуються, відомостями на балансі якої установи (підприємства, організації) знаходяться вказані квартири Вороновицька селищна рада не володіє ( а.с.129).

Відповідно до листа Професійно-технічного училища №14 смт. Вороновиця Вінницької облдержадміністрації від 17.02.2020 № 56 убачається, що у Професійно-технічного училища №14 смт. Вороновиця відсутня інформація щодо балансоутримувача квартир, які розташовані, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 ( а.с.130).

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В ч.1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1996 року виданого Вінницькою РДА власниками 9/100 частки кв. АДРЕСА_9 є ОСОБА_3 та члени її сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.05.1996 року виданого Вінницькою РДА власниками 2/25 частки кв. АДРЕСА_10 є ОСОБА_2 та члени її сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.45). Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є сусідами.

З інвентаризаційної справи убачається, що об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_8 знаходиться на балансі Професійно-технічного училища №14 смт. Вороновиця Вінницької обласної державної адміністрації, інші відомості в даній інвентаризаційній справі відсутні.

Отже, судом установлено та сторонами не заперечувалося, що коридор , в якому за словами сторін , кожна з них , проводила незаконне будівництво, знаходиться на балансі третьої особи.

Звертаючись до суду із первісним та зустрічним позовами , сторони зазначили , що вищезазначеним у позовах незаконним будівництвом порушуються їх права , як співвласників квартир , що унеможливлює експлуатацію ними частинами приміщень загального користування.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно до ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даному випадку , суд вважає , що сторони у відповідності до ч.2 ст. 78 ЦПК України, повинні підтверджувати обставини справи письмовими, електронними доказами , а також висновками експертиз.

Однак, будь-яких вищевказаних допустимих, належних , достовірних доказів в обґрунтування поданих позовів -сторонами суду не надано.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження доводи позивачів за первісним та зустрічним позовом про вчинення один одному перешкод у користуванні загальним коридором, який перебуває на балансі третьої особи.

Тому, у задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову по суті, тому суд не розглядав заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до зустрічного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати по сплаті судового збору підлягають залишення за позивачами ( первісного та зустрічного позову).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК , Суд-

УХВАЛИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити .

У задоволені позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 08.09.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко