Справа № 464/6093/19 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/1343/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг , -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) частину витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3 666,70 грн., з яких: 2 572,70 грн. за послуги з централізованого опалення, 1 094,00 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Стягнуто з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) частину витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3 666,70 грн., з яких: 2 572,70 грн. за послуги з централізованого опалення, 1 094,00 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі по 384,20 грн., з кожного.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що формально він є співвласником квартири, однак свої права власника він не реалізує в повній мірі, оскільки позивач по справі, ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні спільною власністю, змінив замки у квартирі та не допускає його до помешкання.

Вказує, що фактично лише позивач користується усією квартирою, крім того використовує житло під офіс, бо за цією адресою зареєстрована юридична особа Громадська організація «Допомога родинам Чорнобиля».

Крім того, звертає увагу суду на ту обставину, що ним не підписувався жоден договір на обслуговування з комунальними підприємствами, які надають послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також послуги з утримання прибудинкової території, а позивач оплатив ті послуги, якими він сам і користувався.

Зазначає, що він не зареєстрований у спірній квартирі, до цього часу він залишається зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 він та його сім`я (як внутрішньо переміщені особи) проживають в орендованій квартирі, повністю її утримують та сплачують комунальні послуги.

У квартирі АДРЕСА_4 зареєстровано дві особи його батько ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_3 , відповідно його не можна вважати споживачем.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належала ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 спадщину на ј частини квартири в рівних частках успадкували позивач та відповідачі, відтак, кожна із сторін є власником по 1/3 частці спірної квартири. Дані обставини підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.08.2012 та свідоцтвом про право на спадщину за законом та визнається сторонами.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2014 року між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_2 укладено договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення, та послуг з централізованого постачання гарячої води у кватиру АДРЕСА_4 .

22 жовтня 2018 року між Львівським комунальним підприємством «Старий Сихів» та ОСОБА_2 укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Встановлено, що позивач одноособово здійснює оплату в повному розмірі комунальних послуг та плати за квартиру, станом на час звернення до суду сума оплачених послуг складає 11 000, 87 грн., з яких: 7 718 ,00 грн. за послуги з централізованого опалення та 3 282 ,87 грн. за утримання будинку та прибудинкової території. Вказане підтверджується копіями квитанцій, які надані позивачем до матеріалів справи.

Відтак, зважаючи на обов`язок відповідачів відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача частину витрат по оплаті житлово - комунальних послуг у розмірі 3 666,70 грн з кожного, з яких: 2572,70 грн. за послуги з централізованого опалення, 1094,00 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на відсутність його реєстрації та не проживання за спірною квартирою, відсутність договірних відносин щодо отримання зазначених послуг,та звільнення від сплати житлово-комунальних послуг відповідно до п.6 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вказані обставини не звільняють співвласника від обов`язку утримання майна у відповідності до ст. ст. 322, 360 Цивільного кодексу України.

Крім того, ОСОБА_1 не звертався в житлово - експлуатаційну організацію із заявою про відмову від житлово-комунальних послуг у зв`язку із не проживанням у квартирі.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

ОСОБА_1 просить звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року, покликаючись на те, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, також є особою з інвалідністю третьої групи та перебуває у скрутному матеріальному становищі будучи внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих територій України. На підтвердження зазначених обставин скаржником долучено копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи Серія НОМЕР_4 від 11 листопада 2019 року, довідку від 14 вересня 2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 19 травня 2010 року (а.с. 50, 51, 52)

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. За змістом ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

З урахуванням вищенаведеного, тих обставин, що скаржник є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, особою з інвалідністю третьої групи та перебуває у скрутному матеріальному становищі будучи внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих територій України колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 136, 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.