Справа № 301/911/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/911/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоресурс Плюс» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Берегівського районного суду від 27 листопада 2019 року, повний текст якої складено 27 листопада 2019 року, головуючий суддя Фейір О.О., -

встановив:

ОСОБА_1 23.04.2019 звернулася до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Екоресурс Плюс» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , неодноразово змінювала редакцію позовної заяви і остаточно мотивувала її наступним.

29.05.2018 ст. держвиконавець Іршавського РВ ДВС ОСОБА_3 . відкрив виконавче провадження № 56487202 на виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 11.04.2018 № 907/631/17 про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Екоресурс Плюс» шляхом вивезення з земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0100 та передачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 такого майна:

1. високопродуктивна вертикальна стрічкова пилорама «Bongioanni» TYP SNT 110, пильний модуль, у комплекті 5 пил;

2. транспортер відведення дощок з роликами;

3. верстат для заточування пил «Primultini AQ»;

4. повітряний компресор «Fini», тиск 10 атм., з пусковим щитом в повному комплекті, модель ВКТ 119-500F-15T;

5. висушувач стисненого повітря, Італія + «Fini Artic dryer unit 134/103»;

6. верстат повздовжньопильний-багатопилковий «Дора-Інструмент», в наявності 12 пил «Gass»;

7. електронне обладнання Мікрон 4.03 контролер програмований станочний для стрічкової пилорами 1 піт.

Постановою держвиконавця від 13.06.2018 було призначено примусове виконання рішення за адресою земельної ділянки.

Земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0100 площею 0,39 га по АДРЕСА_1 знаходиться у постійному користуванні позивачки на підставі Державного акта серії ІІ-ЗК № 001799 на право постійного користування землею. Право користування земельною ділянкою зареєстровано 14.05.2018 за позивачкою як за фізичною особою. На ділянці розташовані належні позивачці нерухоме майно, а також виробниче обладнання:

1. верстат стрічкопильний горизонтальний ВГС-1000;

2. естакада;

3. транспортер скребковий;

4. верстат круглопилковий багатопилковий ВКБ-10;

5. верстат круглопильний торцювальний моделі ВТМ.

Обладнання належить позивачці на підставі дубліката накладної від 24.04.2002 № 14 як придбане у КП «Ясень».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05.06.2018, було скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 у справі № 907/631/17 у частині задоволення вимог, які пред`являлися до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Цими судовими рішеннями було встановлено, що позивачем не було надано суду доказів того, що майно, яке було вказане в позовній заяві, є індивідуально визначеним, знаходиться у незаконному володіння ФОП ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка знаходиться в її користуванні, у суду відсутні підстави для задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння у ФОП ОСОБА_1 .

Попри те, що держвиконавець мав цю інформацію, він 20.06.2018 провів на вказаній земельній ділянці опис майна ОСОБА_1 , а саме: верстата стрічкопильного горизонтального ВГС-1000; естакади; транспортера скребкового; верстата круглопилкового багатопилкового ВКБ-10; верстата круглопильного торцювального моделі ВТМ, ідентифікував його як майно, що його належало витребувати на підставі вищезгаданого наказу господарського суду, тобто, як високопродуктивну вертикальну стрічкову пилораму «Bongioanni» TYP SNT 110, пильний модуль, у комплекті 5 пил; транспортер відведення дощок з роликами; повітряний компресор «Fini», тиск 10 атм., з пусковим щитом в повному комплекті, модель ВКТ 119-500F-15T; висушувач стисненого повітря, Італія + «Fini Artic dryer unit 134/103»; верстат повздовжньопильний-багатопилковий «Дора-Інструмент», в наявності 12 пил «Gass», наклав на це майно арешт та обмежив його відчуження.

В акті від 20.06.2018 держвиконавець зазначив, що це майно змонтоване та підлягає демонтажу, хоча в рішенні суду про факт монтажу майна не йдеться, а також вказав, що однозначно ідентифікувати майно не має змоги через відсутність будь-яких інших даних.

Накладення арешту на обладнання без його належної ідентифікації є незаконним, оскільки цього обладнання немає в наявності, а накладення арешту на майно позивачки з його безпідставною ідентифікацією як майна, що підлягає витребуванню на виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 11.04.2018 № 907/631/17, є порушенням майнових прав позивачки. Позивачка не має боргових зобов`язань перед фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , тому не може відповідати своїм майном за зобов`язаннями інших осіб перед цим стягувачем.

Таким чином, оскільки описане і арештоване майно належить не боржнику у виконавчому провадженні (ТОВ «Екоресурс Плюс»), а позивачці ОСОБА_1 , за позовом власника майна воно повинно бути виключене з опису і з нього повинен бути знятий арешт.

Посилаючись на ці обставини, на законодавчі норми щодо права власності, його захисту, в тому числі, шляхом виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту, позивачка ОСОБА_1 остаточно просила:

виключити з опису та звільнити з-під арешту належне їй рухоме майно верстат стрічкопильний горизонтальний ВГС-1000; естакаду; транспортер скребковий; верстат круглопилковий багатопилковий ВКБ-10; верстат круглопильний торцювальний моделі ВТМ, що було описане і арештоване держвиконавцем 20.06.2018.

Ухвалою Берегівського районного суду від 27.11.2019 провадження в справі закрито з підстави, передбаченої ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України внаслідок підвідомчості її господарському суду.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у своїх інтересах як фізичної особи-підприємця, спірні правовідносини випливають із підприємницької діяльності позивачки, з захисту прав на майно, яких вона набула саме як суб`єкт підприємницької діяльності.

Позивачка ОСОБА_1 не погодилася з таким вирішенням процесуального питання, оскаржила ухвалу суду як постановлену з порушенням норм процесуального права, наводить у скарзі такі доводи.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачка неодноразово змінювала редакцію позовної заяви і за остаточним її варіантом заява не містить тверджень щодо використання спірного майна в підприємницькій діяльності позивачки.

Належність майна позивачці засвідчується дублікатом накладної від 24.04.2002 № 14 про придбання його у КП «Ясень», яка, однак, не засвідчує використання майна ОСОБА_1 у господарській діяльності в період розгляду справи № 907/631/17 і не може слугувати підставою для кваліфікації спору як господарського.

Судові рішення, що були ухвалені в справі № 907/631/17, теж не підтверджують використання майна, про яке йдеться, в господарській діяльності позивачки. Натомість у позові власне до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в тій господарській справі було відмовлено за його бездоказовістю.

Визначальною умовою для віднесення спору до юрисдикції господарського суду є використання майна в господарській діяльності, чого в цій справі не було встановлено.

За приписами ст. 30 ЦПК України, яка визначає виключну підсудність справи, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини і з цього приводу Іршавський районний суд вже прийняв процесуальне рішення. Крім того, для вирішення питання про підвідомчість спору необхідним є з`ясування природи самого арешту, накладеного на майно, а господарському суду такий спір за участю фізичних осіб-підприємців підвідомчий, якщо арешт майна пов`язаний з їх підприємницькою діяльністю. У справі ж, яка розглядається, державний виконавець помилково ідентифікував майно позивачки як таке, що підлягало вилученню відповідно до наказу господарського суду.

Позивачка звернулася до суду в порядку цивільного судочинства як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, до того ж, предмет її діяльності як підприємця виключає можливість використання майна, стосовно якого заявлено позовну вимогу.

Сторона просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На час розгляду справи апеляційним судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що найменуванням відповідача юридичної особи є «Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)», при цьому, , що з моменту державної реєстрації 27.03.2007 належав юридичній особі Іршавському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Закарпатській області, а також інші обліково-реєстраційні дані юридичної особи залишилися незмінними. Зміна підпорядкування відповідача не потягла зміни його правового статусу як юридичної особи та зміни процесуального статусу в справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивачки ОСОБА_1 адвоката Петрецького С.І., який апеляцію підтримав, відповідачів ТОВ «Екоресурс Плюс» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адвоката Меренич М.І., яка скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що в порядку господарського судочинства у справі № 907/631/17 був вирішений спір за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ТОВ «Екоресурс Плюс» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 у зазначеній справі позов було задоволено, витребувано з незаконного володіння ТОВ «Екоресурс Плюс» та ФОП ОСОБА_1 шляхом вивезення з земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0100 та передачі в розпорядження ФОП ОСОБА_2 майна: високопродуктивної вертикальної стрічкової пилорами «Bongioanni» TYP SNT 110, пильний модуль, у комплекті 5 пил; транспортера відведення дощок з роликами; верстата для заточування пил «Primultini AQ»; повітряного компресора «Fini», тиск 10 атм., з пусковим щитом в повному комплекті, модель ВКТ 119-500F-15T; висушувача стисненого повітря, Італія + «Fini Artic dryer unit 134/103»; верстата повздовжньопильного-багатопилкового «Дора-Інструмент», в наявності 12 пил «Gass»; електронного обладнання Мікрон 4.03 контролера програмованого станочного для стрічкової пилорами 1 піт.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 (а.с. 71-74), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05.06.2018 (а.с. 75-78), було скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 у частині задоволення вимог, які пред`являлися до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у позові до цього відповідача було відмовлено, в інші частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Цими судовими рішеннями встановлено, що:

майно, яке є предметом позову, було надане ФОП ОСОБА_2 (орендодавцем) в оренду ТОВ «Екоресурс Плюс» (орендарю) на підставі договору оренди від 01.01.2015, що був достроково розірваний 02.05.2017, однак, майно не було повернуте орендодавцеві;

30.03.2013 ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) уклала з ТОВ «Екоресурс Плюс» (орендарем) договір оренди «площадки складування» площею 700,00 кв. м, яка знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та перебуває в постійному користуванні орендодавця;

земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0100 за адресою: АДРЕСА_2 в користуванні ФОП ОСОБА_1 ;

позивачем не було надано суду жодного належного доказу того, що майно, вказане у переліку, наведеному в позовній заяві, є індивідуально визначеним, знаходиться у незаконному володіння ФОП ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка знаходиться в її користуванні, тому в суду відсутні підстави для задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння у ФОП ОСОБА_1 ;

одночасно суд зазначив, що враховуючи наявність у ТОВ «Екоресурс Плюс» обов`язку повернути позивачеві орендоване майно, а також договірні відносини між ТОВ «Екоресурс Плюс» і ФОП ОСОБА_1 щодо користування майданчиком складування, ТОВ «Екоресурс Плюс» не позбавлене права звернутися з вимогою до суду про обов`язок ФОП ОСОБА_1 повернути йому майно, якщо таке знаходиться на її земельній ділянці.

Конституцією України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1). Рішення суду, що набрало законної сили, за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, звертається до виконання, виконавчий документ видається в інтересах стягувача, на його користь провадиться стягнення з боржника, для забезпечення стягнення держвиконавцем може бути накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (ст. 327 ГПК України, ст.ст. 15, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII)).

У випадку, якщо на майно боржника накладено арешт і його описано, власник такого майна, який вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, особа, яка має речові права щодо нього, не позбавлені можливості у подальшому захищати свої законні права та інтереси, для врегулювання відповідних спорів законом установлено інститути визнання права на арештоване майно, виключення його з опису, звільнення з-під арешту (ст. 59 Закону № 1404-VIII, що узгоджується з положеннями, зокрема, ст. 16 ч. 2 п.п. 1, 3, 4, абз. 2, Глава 29, ст. 396 ЦК України).

Постановою ст. держвиконавця Іршавського РВ ДВС Вішкі В.В. від 29.05.2018 відкрито виконавче провадження № 56487202 на виконання наказу Господарського суду Закарпатської області № 907/631/17, виданого 11.04.2018, про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Екоресурс Плюс» шляхом вивезення з земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0100 та передачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 майна, перелік якого (7 позицій) відповідає резолютивній частині рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 (а.с. 68). У рамках цього виконавчого провадження держвиконавець постановою від 13.06.2018 призначив на 20.06.2018 примусове виконання рішення за адресою знаходження майна боржника, а саме: АДРЕСА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0100 для передачі майна стягувачу (а.с. 69).

20.06.2018 держвиконавець склав на земельній ділянці з кадастровим номером :08:001:0100 по АДРЕСА_1 акт, яким за участю понятих, у присутності стягувача, представника боржника та зі слів останнього зафіксував наявність на земельній ділянці з числа майна, належного до витребування, 5 позицій, а саме:

високопродуктивної вертикальної стрічкової пилорами «Bongioanni» TYP SNT 110, пильний модуль, у комплекті 1 стрічкова пила; транспортера відведення дощок з роликами; повітряного компресора «Fini», тиск 10 атм., з пусковим щитом в повному комплекті, модель ВКТ 119-500F-15T; висушувача стисненого повітря, Італія + «Fini Artic dryer unit 134/103»; верстата повздовжньопильного-багатопилкового «Дора-Інструмент», в наявності 12 пил «Gass»;

зафіксував відсутність верстата для заточування пил «Primultini AQ», електронного обладнання Мікрон 4.03 контролера програмованого станочного для стрічкової пилорами 1 піт. і 4-х стрічкових пил із пильного модуля;

зазначив, що однозначно ідентифікувати майно немає змоги через відсутність інших даних (а.с. 66).

Постановою держвиконавця від 20.06.2018 описано та арештовано майно (5 позицій, зафіксованих актом від 20.06.2018) (а.с. 65).

У справі міститься копія дубліката чинної наразі накладної від 24.04.2002 № 14, складеної Колективним підприємством «Ясень», підписаної представником цього підприємства та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , посвідченої печатками КП «Ясень» і ФОП ОСОБА_1 , відповідно до якої КП «Ясень» поставило ФОП ОСОБА_1 верстат стрічкопильний горизонтальний ВГС-1000;. естакаду; транспортер скребковий; верстат круглопилковий багатопилковий ВКБ-10 і верстат круглопильний торцювальний моделі ВТМ на загальну суму 44600,00 грн (а.с. 70).

Таким чином, між суб`єктами господарювання фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ТОВ «Екоресурс Плюс» (ст.ст. 2, 3, 42, 55, 173-175, інші положення ГК України) мав місце спір, що виник первісно з господарських відносин між ними та був вирішений у порядку господарського судочинства. Саме на виконання відповідного рішення господарського суду здійснюється виконавче провадження, в якому описано й арештовано майно, стосовно якого ОСОБА_1 пред`явила даний позов. При цьому, майно, про яке йдеться в позові ОСОБА_1 , було набуте нею саме як суб`єктом підприємницької діяльності і даних про протилежне наразі немає.

Вибіркове посилання позивачки ОСОБА_1 на вищезгадані рішення господарських судів у контексті належності спору до юрисдикції загального, а не господарського суду, некоректне, позаяк суперечить дійсному змісту цих судових рішень, які з урахуванням реальних обставин не виключають можливості подальшого (нового) спору між суб`єктами господарювання щодо майна, яке свого часу було предметом оренди, про що в цих судових рішеннях зазначено.

З урахуванням встановленого, саме в порядку господарського судочинства за участю заінтересованих суб`єктів господарювання належить з`ясовувати питання ідентифікації та/або належності майна, що було предметом оренди та щодо вилучення і передачі якого стягувачу здійснюється виконавче провадження, питання, пов`язані з виконанням рішення господарського суду, з`ясовувати можливість врегулювання майнових стосунків і зобов`язань заінтересованих суб`єктів тощо. Та обставина, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово змінювала редакцію позовної заяви, в останній з яких не вказувала на використання спірного майна в своїй господарській діяльності, не змінює суті та характеру спірних правовідносин, що випливають із господарської діяльності сторін та з результату вирішення відповідного спору господарським судом, тому не має значення по суті.

Окрім цього, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і за визнанням її представника позивачка ОСОБА_1 на час розгляду справи має статус фізичної особи-підприємця. У контексті спору питання фактичного використання позивачкою в своїй господарській діяльності описаного та арештованого майна, питання фіксації в документах видів її господарської діяльності і т.ін. не впливають на обставини, з якими пов`язується визначення підвідомчості цього спору.

Насамкінець, безпідставним є і посилання позивачки на ухвалу Іршавського районного суду від 11.07.2019 про відмову в закритті провадження в справі (а.с. 104-105), оскільки суд, вирішуючи клопотання представника ТОВ «Екоресурс Плюс», який просив закрити провадження в справі через підвідомчість її господарському суду (а.с. 95-96), виходив не з підвідомчості справи, а з виключної підсудності справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства (ст. 30 ЦПК України). Тобто, суд першої інстанції ухвалою від 11.07.2019 не вирішував питання підвідомчості справи як таке та не встановив підстави, які б вказували на непідвідомчість справи господарському суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст. 19 ч. 1).

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

ГПК України передбачає, що:

завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ст. 2 ч. 1);

право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом;

юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ч.ч. 1, 2);

до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, у тому числі, справи у спорах:

що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (ст. 20 ч. 1 п.п. 1, 6, 15);

сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ст. 45 ч. 1).

Отже, як позивачами, так і відповідачами у спорах, на які поширюється юрисдикція господарських судів, можуть бути в тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями (якщо законом прямо не передбачено винятку з цього правила), а визначений у ст. 20 ГПК України перелік справ (спорів), які належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним. Визначальними для віднесення спору до юрисдикції господарського суду є характер спірних правовідносин: наявність між сторонами спору про право, що виник із господарських відносин, спору, що виник між суб`єктами господарювання щодо права власності чи іншого речового права на майно, щодо захисту такого права тощо, наявність у законі норми, що передбачала б вирішення справи господарським судом, відсутність норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, а також суб`єктний склад сторін відповідних відносин, з яких виник спір.

З огляду на викладене, належність спору в справі, що розглядається, до господарської юрисдикції випливає як зі змісту правовідносин, що виникли між сторонами, так й із суб`єктного складу учасників цих правовідносин. Не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства й наполягання позивачки (якщо таке має місце) на тому, що вона пред`являє вимоги не як суб`єкт підприємницької діяльності.

Виходячи з наведеного, справа не належить до юрисдикції загального суду, позаяк належить до тих, що підлягають розгляду за правилами іншого (господарського) судочинства (ст. 19 ч. 1 ЦПК України). Суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для вирішення в порядку цивільного судочинства спору по суті, тому правильно застосував положення ст. 255 ч. 1 п. 1, ст. 256 ч. 1 ЦПК України і закрив провадження в справі, роз`яснивши, що її розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію, яка правильності процесуального рішення суду першої інстанції не спростовує, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Берегівського районного суду від 27 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 29 лютого 2020 року.

Судді