справа № 274/278/20
провадження № 2/0274/66/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В с т а н о в и в :

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 5 705,86 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.05.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 5 900,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору.

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на день смерті позичальника його заборгованість перед Банком за зазначеним кредитним договором становила 5 705,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 5 610,97 грн. та заборгованості за відсотками - 94,89 грн.

Вказується, що спадкоємцем після смерті позичальника ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті та з заявами про відмову від спадщини в установлений 6-місячний строк не зверталась. Заборгованість за кредитним договором входить до складу спадщини і відповідно до ст.1281 ЦК України Банк 19.11.2015 року направив претензію кредитора до нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа.

Згідно відомостей з Бердичівської державної нотаріальної контори від 16.12.2015 року відомо, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк»

30.09.2019 року Банк направив відповідачу як спадкоємцю лист-претензію щодо сплати заборгованості, але остання залишила її без задоволення, а тому просить задовольнити позов повністю.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог.

Відповідачка до судового засідання надала відзив на позовну заяву з посиланням, що померлий позичальник ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано ще 07.02.2003 року, на підставі рішення суду. На момент отримання кредиту ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований за адресою, зазначеною в позовній заяві: АДРЕСА_1 , але фактично за зазначеною адресою не проживав, а наявність штампу в паспорті про однакову реєстрацію не є достатнім доказом спільного постійного проживання. Вказує, що ОСОБА_2 був лише зареєстрованим у квартирі, яка належить їй на праві власності. Підтвердження про те, що вона може бути спадкоємцем ОСОБА_2 , позивачем не надано, так як і не надано відомостей про наявність спадкового майна. Тому, оскільки спадкоємцем за законом вона бути не може, а заповіт на її ім`я не складався, а також зважаючи на те, що з ОСОБА_2 спільно не проживала, просить відмовити позивачу в задоволенні позову за безпідставністю вимог ( а.с. 73-77).

27.04.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.94-97), у якій він зазначає, що відповідачка постійно проживала із ОСОБА_2 , такий факт підтверджується їх реєстрацією за однією адресою. Заяви про відмову від спадщини відповідачка в установлений строк не подавала, а тому є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 14.07.2020 року, суд визнав явку представника позивача в судове засідання обов`язковою. Копію ухвали позивачем отримано 04.08.2020 року, що підтверджується трек номером відстеження поштової кореспонденції долученим до матеріалів справи. Проте позивач не скористався своїм правом бути присутнім при розгляді справи, надавати пояснення, заявляти клопотання.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за наявних матеріалів у справі.

У відповідності до частини другої ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.

Судом встановлено наступні факти.

31.05.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 5 900,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 38).

Станом на день смерті позичальника його заборгованість перед Банком за зазначеним кредитним договором становила 5 705,86 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 5 610,97 грн. та заборгованості за відсотками - 94,89 грн.

Згідно повідомлення Бердичівської державної нотаріальної контори спадкова справа заведена за заявою банку (а.с. 43), інші спадкоємці з заявами на той час не звертались.

Відповідачка ОСОБА_1 наполягає на тому, що не проживала разом із ОСОБА_2 , на момент його смерті.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №538/2015 заведеної Бердичівською державною нотаріальною конторою після ОСОБА_2 , свідоцтва про право на спадщину станом на 05.06.2020 року не видавались. Є заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини, та заява ОСОБА_4 про відмову від спадщини. ОСОБА_1 з будь-якими заявами до нотаріуса не зверталась. (а.с.118-132)

Заборгованість за кредитним договором входить до складу спадщину і відповідно до ст.1281 ЦК України Банк 19.11.2015 року направив претензію кредитора до нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа (а.с. 42).

30.09.2019 року Банк направив відповідачу, як спадкоємцю, лист-претензію щодо сплати заборгованості, але остання залишила її без задоволення (а.с. 44-47).

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог Банку.

При цьому, суд виходить з того, що за змістом зазначених вище норм матеріального права при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №320/6489/16-ц.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив відповідачем ОСОБА_1 , обґрунтувавши це тим, що вона прийняла спадщину після смерті позичальника ОСОБА_2 за законом відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті - ОСОБА_1 постійно проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт однакового місця реєстрації за адресою, за якою зареєстрований спадкодавець. Також, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем та прийняла після померлого ОСОБА_2 спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини дійсно постійно фактично проживала з ОСОБА_2 та прийняла спадщину після його смерті, позивачем не надано, тому суд, вважає такі твердження позивача недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем суду взагалі не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом або за законом, чи отримала майно боржника в інший спосіб.

При цьому, суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Жодних документів, які б підтверджували родинні зв`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем суду не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити до якої черги спадкоємців за законом може належати відповідачка та чи має вона взагалі право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Жодних доказів того, що відповідач не була усунута від спадкування іншими спадкоємцями позивачем суду також не надано.

Таким чином, позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняла спадщину після його смерті, а отже і не має підстав стверджувати, що відповідач успадкувала зобов`язання за кредитним договором та має відповідати за зобов`язаннями померлого ОСОБА_2 і задовольнити вимоги кредиторів останнього.

Зважаючи на викладене суд, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесені сторонами.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 273,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: Т.М. Вдовиченко