Справа № 524/1466/20
Провадження №2/524/1449/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.09.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді - Вінтоняк Н.Д., за участю секретаря судового засідання - Воблікової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 3 % річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2011 року по березень 2020 року включно у розмірі 124900 грн. 14 коп., 3 % річних за період з липня 2011 року по березень 2020 року включно в сумі 12079 грн. 27 коп. та інфляційних втрат за період з липня 2011 року по березень 2020 року включно в сумі 70101 грн. 55 коп.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 червня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує свій обов`язок щодо сплати коштів на утримання доньки, утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2020 року складає 128932 грн. 04 коп. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України, ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментних платежів, 3% річних та інфляційних витрат.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалами суду від 17 червня 2020 року та 15 липня 2020 року постановлено викликати відповідача в судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

10 вересня 2020 судом постановлено розглядати справу в заочному порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та без участі позивача, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, відзиву на позов не подав.

Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, 29 грудня 2007 року між сторонами укладено шлюб (а.с. 9).

У шлюбі у сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донька - ОСОБА_3 (а.с. 8).

11 жовтня 2011 року Комсомольським міським судом Полтавської області шлюб між сторонами розірвано (а.с. 29).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 жовтня 2011 року по справі № 2-1642/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 червня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30).

На виконання вказаного рішення Комсомольским міським судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2-1642/11 від 20 грудня 2011 року, який стягувач пред`явила до виконання до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свого обов`язку щодо сплати коштів на утримання доньки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеної державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , станом на 01 лютого 2020 року становить 126661 грн. 79 коп. (а.с. 32-33).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, його заборгованість з аліментних платежів станом на 01 лютого 2020 року становить 126 661 грн. 79 коп. (а.с.32-33).

Згідно з розрахунку, наданого позивачем, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 липня 2011 року по 01 березня 2020 року складає 124 900 грн. Перевіривши наявний розрахунок, суд приходить до висновку про його відповідність закону та правовій позиції Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Разом з тим, суд зауважує, що розрахунок розміру пені, який надано позивачем, здійснено за період з 01 липня 2011 року по 01 березня 2020 року (а.с.11-12), в той час, як відсутні докази на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 01.03.2020 року у сумі 128932,04 грн.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 124 702 грн. 93 коп. (124900,14 - 197,21 (розмір пені за лютий 2020 року) = 124 702, 93).

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, який є спеціальним законом, що встановлює відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (стаття 196 СК України).

Обов`язок платника аліментів щодо сплати 3% річних визначений у ч. 4 ст. 196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. У відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, а не прострочка сплати додаткових витрат на дитину.

За таких обставин, у позовних вимогах в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити за необґрунтованістю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України,судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ) ; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи ,чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Надання адвокатом Сімонян Е.Р. позивачу адвокатських послуг під час розгляду справи підтверджується наявними у матеріалах справи документами, зокрема договором № 73/19 про надання правової (правничої) допомоги від 18 грудня 2019 року та ордером (а.с. 14-21, 27).

Згідно з розрахунком вартості правничої (правової) допомоги за договором № 73/19 від 18 грудня 2019 року вартість послуг, наданих адвокатом, складає 6850 грн., з яких підготовка позовної заяви - 2400 грн., представництво інтересів в суді - 2400 грн., витрати пального на дорогу (поза межами міста) - 250 грн., витрати часу на дорогу (поза межами міста) - 600 грн., підготовка заяви, запиту - 1200 грн. (а.с. 22).

На підтвердження оплати послуг на правову допомогу позивачем надано меморіальний ордер № ПН 1038847 від 05 березня 2020 року на суму 5650 грн. 00 коп. (а.с. 132). Акт виконаних робіт до суду не надано.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті позивачу в порядку компенсації гонорару адвоката Сімоняна Е.Р., суд враховує, що адвокатом складалася позовна заява, направлявся запит до державного виконавця, здійснювалося представництво інтересів позивача в суді, що відповідає умовам договору про правову допомогу. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення витрат за пальне та час на дорогу, так як, зазначені послуги не є за своєю суттю правовими та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.

З огляду на те, що відшкодування витрат на правову допомогу носить компенсаційний характер, зважаючи на складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає доведеними, розумними та співмірними витрати на правову допомогу у розмірі 5650 грн.

З огляду на часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 124702,93, що становить 60,22 % від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3402 грн. 43 коп.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З 01 січня 2019 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру, фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто за звернення до суду першої інстанції підлягало сплаті, виходячи з ціни позову 207080,96 грн х 1% = 2070,81 грн. за подання позовної заяви.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1247 грн. 04 коп. ( 60,22% від 2070,81 грн.).

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 141, 155, 196 СК України, ст.ст.10,11,12,81,141,258,263,264,265,273, 280-288, 352,354, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 3 % річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 124702 (сто двадцять чотири тисячі сімсот дві) гривні 93 (дев`яносто три) копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3402 (три тисячі чотириста дві) гривні 43 (сорок три) копійки.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1247 (одна тисяча сорок сім) гривень 04 (чотири) копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Головуючий суддя: Н.Д.Вінтоняк