ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 641/5320/19

провадження № 22-ц/818/2895/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції у Харківській області, Державної казначейської служби України та прокуратури Харківської області на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Колодяжної І.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 25 лютого 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Харківської області, Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. , витрати на матеріальну шкоду у розмірі 141000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 31 297,50 грн., всього на суму 422 297,50 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача як моральної, так і матеріальної шкоди, оскільки не встановлено факту неправомірних дій співробітників правоохоронних органів під час притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а доводи позивача стосовно спричинення йому моральної шкоди є недоведеними. Державна казначейська служба України вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та є недоцільним, призводить до неправомірного збагачення за рахунок держави.

В апеляційній скарзі прокуратура Харківської області просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування шкоди; просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача у відшкодування моральної шкоди - 14 169 грн., а також просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокуратура Харківської області вказує, що позивач перебував під судом та слідством з 21 лютого 2019 року до 20 травня 2019 року, що становить 3 місяці. При цьому визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди значно перевищує розмір, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідач зазначає, що позивачем також не доведено матеріальної шкоди, а саме: не надано доказів на підтвердження розрахунку і обгрунтування витрат на правову допомогу.

Головне управління Національної поліції у Харківській області в апеляційній скарзі також просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом безпідставно стягнуто 141 000 грн. на підставі акту від 21 червня 2019 року. Даний акт стосується послуг, які були надані адвокатом позивачу під час розслідування кримінального провадження №0000690 та проведення слідчих дій, які не є предметом розгляду у даній справі. Також безпідставно стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 31 297 грн. Крім того відповідач зазначає, що порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача. При цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могли бути встановлені лише у рамках розслідування кримінальної справи. Позивачем не доведено необхідності стягнення на його користь моральної шкоди.

ОСОБА_1 надав відзиви на апеляційні скарги відповідачів, просив відмовити у їх задоволенні, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що необхідним і достатнім розміром відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, слід визначити в сумі 250 000 грн. При цьому враховано характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, про які він зазначив у позові.Також доведеним є і розмір матеріальної шкоди та розмір витрат на правову допомогу.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Бугай М.М. про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 по кримінальному провадженню, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005078 від 23.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345-1 КК України ( а.с.15-17).

21 лютого 2019 року, в період часу з 06 годин 25 хвилин до 10 годин 12 хвилин, вході проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився ОСОБА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти та предмет схожий на пістолет чорного кольору ( а.с.18-23).

Того ж дня, 21 лютого 2019 року слідчим СВ Шевченківського ВН ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. по факту виявленого предмету схожого на пістолет було зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 0000690 (а.с.30).

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України ( а.с.31-33). Позивача було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.263 КК України (а.с.34-36).

24 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О., та до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів; визначено розмір застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 480 250 грн. та покладені процесуальні обов`язки, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України ( а.с. 40-43).

25 лютого 2019 року ОСОБА_4 за ОСОБА_1 була внесена сума застави, встановлена ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2019 року ( а.с.61).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2019 року ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2019 року в частині розміру застави скасована та визначений розмір застави у сумі 153 680 грн.

11 березня 2019 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. задоволено та накладено арешт на майно, яке було вилучено 21 лютого 2019 року в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 ( а.с.70-72).

08 квітня 2019 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та державної прикордонної служби України прокуратури Харківської області Корбанем В.О. винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадженні № 0000690 від 21.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України за слідчим відділом Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області ( а.с.73-74).

Постановою керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 від 18 квітня 2019 року продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000690 від 21.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України за підозрою ОСОБА_1 до 21 травня 2019 року ( а.с.76-77).

19 квітня 2019 року ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено клопотання прокурора - заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Казак Д.І. та ОСОБА_1 були продовжені процесуальні обов`язки, відповідно до п.1-4 ч.5 ст. 194 КПК України ( а.с.78-80).

15 травня 2019 року висновком експертизи зброї № 9117/9637 встановлено, що наданий на дослідження пістолет не належить до категорії вогнепальної зброї, а є стартовим пістолетом для можливості стрільби метальними кінетичними снарядами, не придатний для стрільби бойовими припасами ( а.с. 81-96).

20 травня 2019 року прокурором - заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000690 від 21.02.2019 року, у в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України ( а.с. 98-101).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що в рамках кримінального провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, він перебував під вартою з 21 лютого 20109 року до 25 лютого 2019 року. Зазначає, що під час перебування під слідством, погіршився стан його здоров`я та погіршилися нормальні життєві зв`язки. Оголошення підозри у вчиненні злочину за незаконне зберігання зброї набуло широкого розголосу серед родичів, друзів та колег по роботі. Сам факт обвинувачення в вчиненні злочину вплинуло на його психологічний стан. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. Крім того позивач зазначає, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням йому також завдано майнової шкоди, а саме: за актом від 21.02.2019 року за послуги адвоката для надання правової допомоги у вказаному кримінальному провадженні, ним сплачено 141 000 грн. А також ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 31 297,50 грн.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Матеріали справи свідчать про те, що 12 лютого 2019 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 по кримінальному провадженню, внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005078 від 23.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.345-1 КК України. Вході проведення обшуку в квартирі за вищевказаною адресою, де знахився ОСОБА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти та предмет схожий на пістолет чорного кольору ( а.с.18-23).

21 лютого 2019 року слідчим СВ Шевченківського ВН ГУ НП в Харківській області Манойло В.О. по факту виявленого предмету схожого на пістолет було зареєстровано в ЄРДР кримінальне провадження № 0000690 (а.с.30).

21 лютого 2019 року позивача було затримано у порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.263 КК України (а.с.34-36).

Того ж дня, 21 лютого 2019 року позивачем було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Самілик М.В. (а.с.126-127 т.1).

Постановою прокурора - заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 від 20 травня 2019 року закрито Кримінальне провадження № 0000690 від 21.02.2019 року, у в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України ( а.с. 98-101).

Таким чином ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 3 місяці з 21 лютого 2019 року по 20 травня 2019 року.

При цьому 21 червня 2019 року ОСОБА_1 та адвокатом Самілик М.В. був складений та підписаний акт здачі-приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 21 лютого 2019 року, з якого убачається, що всього надано послуг за вказаним договором на суму 141 000 грн. (а.с.131-135 т.1), які позивач сплатив в повному обсязі (а.с.136 т.1).

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що суми, сплачені позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні, обгрунтовано стягнуто судом.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №383/596/15), у аналогічних правовідносинах.

Крім того 21 червня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Самілик М.В. був укладений договір про надання правової допомоги №2, за умовами якого адвокат зобов`язувався надавати необхідну правову допомогу позивачу у вигляді підготовки позову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду та під час судового розгляду даного позову в суді (а.с.137-138 т.1). Сторони погодили, що вартість наданих послуг за договором становить 31 297,50 грн. (а.с.139 т.1), які позивач сплатив в повному обсязі.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 141000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 31 297,50 грн., - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Проте колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутої суми моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

За нормами частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 вересня 2018 року у справі№ 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19.

Таким чином, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи був установлений п. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в сумі 4 723 грн.

З урахуванням часу перебування ОСОБА_1 під слідством та судом з 21 лютого 2019 року по 20 травня 2019 року, та встановленої мінімальної заробітної плати за кожен місяць - 4723 грн., мінімальний розмір моральної шкоди, який має бути стягнутий на користь позивача складає 14 169 грн. (3 місяці х 4723 грн).

Зазначений розмір не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., - не відповідає вимогам розумності та справедливості, а також фактичним обставинам справи.

Приймаючи до уваги, що заподіяні позивачу страждання призвели до негативних наслідків морального характеру щодо погіршення та позбавлення можливості реалізації ОСОБА_1 своїх звичок і бажань, відносин з оточуючими людьми, слід визначити загальну суму моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Посилання заступника прокурора Харківської області на те, що сума відшкодування моральної шкоди повинна складати саме 14 169 грн., - не приймаються колегією суддів, оскільки у суду, в розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є право застосувати й більший розмір відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року слід змінити в частині розміру стягнення моральної шкоди. Стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода у розмірі 50 000 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Разом з тим матеріали справи містять клопотання Головного управління Національної поліції у Харківській області про повернення надмірно сплаченої суми судового збору (а.с. 102 т.2).

За подачу апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 9615 грн. (а.с. 103 т.2).

При цьому згідно ухвали Харківського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року Головним управлінням Національної поліції у Харківській області сплаті підлягав судовий збір у розмірі 5865 грн. (а.с.81-82 т.2).

Таким чином при подачі апеляційної скарги Головним управлінням Національної поліції у Харківській області було надмірно сплачено 3750 грн. судового збору (9615 грн. - 5865 грн.).

Згідно п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається особі, яка її сплатила за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, судова колегія вважає, що наявні підстави для повернення відповідачу з Державного бюджету України судового збору у розмірі 3750 грн., який надмірно сплачений Головним управлінням Національної поліції у Харківській області при поданні апеляційної скарги за платіжним дорученням №2219 від 14 квітня 2020 року.

Згідно ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Порядок повернення судового збору врегульовано наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» від 03.09.2013 № 787.

Пунктом 5 вказаного Порядку зокрема передбачено, що повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за ухвалою суду, яка набрала законної сили, оригінал або належним чином засвідчена копія якої подається платником до органу Казначейства разом із його заявою про повернення сплаченого судового збору та оригіналом або копією (у тому числі електронною копією) розрахункового документа, що підтверджує його сплату (у разі якщо його оригінал знаходиться в матеріалах справи).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Харківської області та Головного управління Національної поліції у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року - змінити в частині розміру стягнення моральної шкоди.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повернути Головному управлінню Національної поліції у Харківській області сплачений ним судовий збір в сумі 3 750 грн. згідно з оригіналом квитанції про сплату судового збору №2219 від 14 квітня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 16.09.2020 року.