ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» вересня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/11376/16-ц

Провадження № 22-ц/819/1258/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарСікора О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В. В. від 30 червня 2020 року у цивільній справі за позовом прокурора Херсонської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Херсонської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року прокурор-керівник Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зазначивши, що підставою звернення до суду в інтересах територіальної громади в особі Херсонської міської ради є факт протиправного відчуження нежилого нерухомого майна територіальної громади , що відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 566 від 20 листопада 2007 року, належить територіальній громаді м. Херсона в особі Херсонської міської ради; управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, як уповноваженим органом у сфері управління комунальною власністю не забезпечено належного захисту майнових прав територіальної громади в тому числі в судовому порядку, що створило умови неодноразового переходу прав на зазначене майно та протиправного його вибуття із комунальної власності за низкою правочинів.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року по справі 7/69-ПН-08 позов ЗАТ «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобов`язання Херсонське бюро технічної інвентаризації здійснити реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, одним з яких є спірне нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під. 1, площею 15,2 кв. м, задоволено.

Постановою Вищого Господарського суду України від 21 липня 2009 року касаційну скаргу Херсонської міської ради задоволено, вищевказане рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗAT «Херсонліфт» до Херсонської міської ради, Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду.

Після отримання рішення господарського суду від 31 січня 2008 року, 21 лютого 2008 року ЗАТ «Херсонліфт» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 15,2 кв. м (пізніше загальна площа змінилася на 1,1 кв. м та склала 16.3 кв. м), розташовані в АДРЕСА_1 , під. 1. Продаж майна здійснено за 16 523,00 грн.

В подальшому вище зазначене нерухоме майно неодноразово відчужувалося.

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 , як власник спірного майна, подарувала його ОСОБА_1 , того ж дня здійснено державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості.

Прокурор зазначав, що ЗАТ «Херсонліфт» на час продажу майна не був його законним власником та не мав права продавати спірне нерухоме майно, вказана угода відповідно до вимог ст. ст. 203, 215, 236 та 657 ЦК України є нікчемною, оскільки не відповідає вимогам закону по формі, і вважається недійсною з моменту укладення, спірне майно - нежитлові приміщення, загальною площею 16,3 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1 повинні бути витребувані у відповідачки та повернуті її власнику.

Прокурор просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Херсонської міської ради нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 16,3 кв. м, розташовані в АДРЕСА_1 , під. 1, вартістю 16 523,00 грн, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2020 року у задоволенні позову прокурора Херсонської місцевої прокуратури відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду Херсонська міська рада, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що застосування строків позовної давності в правовідносинах, що склалися, є неправомірним, оскільки має місце триваюче порушення права власності Херсонської територіальної громади в особі Херсонської міської ради, що полягає в неможливості використовувати для задоволення суспільних потреб власне майно, а саме нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 16,3 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 , під. 1; звертаючись до суду 26 вересня 2016 року позивач прокурор Херсонської місцевої прокуратури не пропустив строк позовної давності звернення з позовом до суду, оскільки права на вказаний об`єкт нерухомості ОСОБА_1 набула 23 лютого 2015 року, тобто фактично порушення права позивача розпочалося 23 лютого 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що право власності ЗАТ «Херсонліфт» на спірне нежитлове приміщення постановою Вищого господарського суду України від 21 липня 2009 року скасовано, а спірне нерухоме майно вибуло з володіння Херсонської міської ради поза її волею, тому наявні підстави для витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України, разом з тим відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском прокурором строку звернення до суду; при цьому, виходив з того, що Херсонській міській раді про порушене право стало відомо у 2008 році при подачі останньою касаційної скарги на рішення Господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року за результатами розгляду якої, Вищий господарський суд України 21 липня 2009 року скасував рішення господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року по справі №7/69-ПН-08, а справу повернув до господарського суду Херсонської області на новий розгляд; Херсонській міській прокуратурі, яка діє в інтересах Херсонської міської ради було відомо про факт вибуття майна з комунальної власності у 2009 році, про що свідчить вилучення останньою в БТІ інвентарних справ, у тому числі на спірний об`єкт нерухомого майна, а також повернення прокуратурою Херсонської області 12 червня 2012 року за минуванням потреби інвентарної справи № 23743 за адресою: АДРЕСА_1 ; початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України рахується з моменту коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка його згодом відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор обґрунтував підстави здійснення представництва інтересів держави необхідністю захисту права власності майна територіальної громади м. Херсона, яке протиправно відчужено особою, яка не мала такого права.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, рішенням господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року у справі 7/69-ПН-08 позов ЗAT «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобов`язання ХБТІ здійснити реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , під. 1, площею 15,4 кв. м.; АДРЕСА_3 , к.2, під. 1, площею 32,3 кв. м.; АДРЕСА_4 , під. 2, площею 29,5 кв. м.; АДРЕСА_5 , під. 1, площею 31,5 кв. м.; АДРЕСА_6 , під. З, площею 16,6 кв. м.; АДРЕСА_7 , під. З, площею 48,3 кв. м.; АДРЕСА_8 , під. 1, площею 34,7 кв. м.; АДРЕСА_9 , під. 1, площею 16,5 кв. м.; АДРЕСА_10 , площею 17,8 кв. м.; АДРЕСА_11 , площею 50,7 кв. м.; АДРЕСА_12 , площею 27,1 кв. м.; АДРЕСА_13 , площею 32,2 кв. м.; АДРЕСА_8 , площею 18,1 кв. м.; АДРЕСА_1 , під. 1, площею 15,2 кв. м задоволено. Зобов`язано Херсонське державне бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію вище зазначених об`єктів нерухомості /а. с. 13-14/.

21 лютого 2008 року ЗАТ «Херсонліфт» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлове приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,2 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1 / а. с. 16-17/.

27 лютого 2008 ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ТОВ «ДК-СЕРВІСБУД» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлове приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 15,2 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1 / а. с. 18-19/.

13 березня 2008 року ТОВ «ДК-СЕРВІСБУД» (продавець) уклало договір купівлі-продажу з ТОВ «ВИСКОНС М» (покупець), відповідно до якого продавець передав покупцю у власність нежитлове приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 16,3 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1 / а. с. 20-21/.

18 березня 2008 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі продажу отримала у власність нежитлове приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 16,3 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1. / а. с. 23/.

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 нежитлове приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 16,3 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1 і того ж дня остання провела державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості. / а. с. 22/.

Постановою Вищого Господарського суду України від 21 липня 2009 року касаційну скаргу Херсонської міської ради, як особи, чиї права порушено, у справі 7/69-ПН-08 за позовом ЗАТ «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, рішення господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Херсонської області / а. с. 11-12/.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗAT «Херсонліфт» до Херсонської міської ради, Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду / а. с. 10/.

За приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя стаття 388 ЦК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Саме такий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду України від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18).

З матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1 вибуло з володіння Херсонської міської ради без її волі за рішенням суду, яке скасовано, тому позовні вимоги прокурора Херсонської місцевої прокуратури про витребування спірного нежитлового приміщення у останнього власника ОСОБА_1 , набутого за договором дарування від 23 лютого 2015 року є обґрунтованими і такого висновку підставно дійшов суд першої інстанції.

Разом з тим, до ухвалення рішення у справі судом першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Тимофеєвим Д. В. у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності /а. с. 76/.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки право власності територіальної громади на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли міська рада довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

При цьому у вказаній постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 711/802/17 та від 06 червня 2018 року у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Постанова Верховного Суду в справі № 666/5363/15-ц, на яку посилалась Херсонська міська рада, прийнята 06 листопада 2019 року, тобто до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, в якій сформульовано висновок щодо початку перебігу строку позовної давності за вимогами про витребування майна.

Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано врахував те, що Херсонська місцева прокуратура та Херсонська міська рада дізналися про порушення права власності відповідного органу місцевого самоврядування на спірне нежитлове приміщення ще у 2009 році, оскільки постановою Вищого Господарського суду України від 21 липня 2009 року касаційну скаргу Херсонської міської ради задоволено, рішення господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд першої інстанції також правильно врахував, що як Херсонській міській раді, так і прокуратурі було відомо про неодноразовий продаж спірного нерухомого майна після постановлення Господарським судом Херсонської області 15 вересня 2009 року рішення, 20 жовтня 2009 року Херсонська міська рада листом № 1042 зверталася до ХДБТІ про внесення змін до реєстру прав власності на нерухоме майно, однак останнім їй було відмовлено листом від 29 жовтня 2009 року № 1986 у здійсненні перереєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення, оскільки прокуратурою 18 травня 2009 року були вилученні матеріали інвентарної справи на це приміщення / а. с. 66, 67/.

Доказів вжиття процесуально правильних необхідних дій для відновлення порушеного права Херсонської міської ради після ухвалення постанови Вищого господарського суду України від 21 липня 2009 року в справі № 7/69-ПН-08 суду не надано.

Саме по собі твердження міської ради про отримання від бюро технічної інвентаризації у 2009 році інформації щодо вилучення прокурором інвентаризаційної справи на спірне приміщення, не свідчить про неможливість довідатись про порушення своїх прав та вчинити дії на їх захист.

З`ясувавши у 2009 році місцезнаходження інвентаризаційної справи, міська рада не мала перешкод для звернення до прокурора задля отримання необхідної інформації чи ознайомлення із такою справою.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, зокрема забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

Оскільки прокурор пред`явив позов після спливу строку позовної давності, про застосування якого просила відповідач, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у позові саме з цих підстав та вважає доводи апеляційної скарги у зазначеній частині необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги про те, що застосування строків позовної давності у правовідносинах, що склалися, є неправомірними, оскільки у даному випадку відбувається триваюче порушення права власності Херсонської територіальної громади в особі Херсонської міської ради, що полягає в неможливості використовувати для задоволення суспільних потреб своє майно, а саме нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 16,3 кв. м, розташоване в АДРЕСА_1 , під. 1 є безпідставними та підлягають відхиленню з наступних підстав.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення триваючих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

У даній справі, позов є віндикаційним, оскільки нежитлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1 , під. 1 вибуло з володіння Херсонської міської ради поза її волею, тому у даних правовідносинах не відбувається триваюче порушення права власності і застосовується загальна позовна давність.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звертаючись до суду 26 вересня 2016 року прокурор Херсонської місцевої прокуратури не пропустив строк позовної давності звернення з позовом до суду, оскільки право на вказаний об`єкт нерухомості ОСОБА_1 набула 23 лютого 2015 року, тобто фактично порушення права Херсонської міської ради розпочалося 23 лютого 2015 року підлягають відхиленню, оскільки у даній справі строк позовної давності обчислюється від дня, коли Херсонська міська рада дізналася про порушення її права власності на спірне майно, тобто з дати подачі нею у 2009 році касаційної скарги на рішення господарського суду Херсонської області у справі 7/69-ПН-08 за позовом ЗAT «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності та зобов`язання ХБТІ здійснити реєстрацію права власності на нежитлові приміщення.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги Херсонської міської ради не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 11 вересня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова