22-ц/804/2454/20
242/968/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/968/20

Номер провадження 22-ц/804/2454/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.,

секретар Галстян Г.Г.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2020 року, у складі судді Капітонова В.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

02 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17452,07 грн, суму втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 3767,28 грн, суму винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року в розмірі 1846,72 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала у трудових відносинах із Донецькою залізницею станція Ясинувата, яка в подальшому реорганізовано шляхом злиття у виробний підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації і зв`язку структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів та з цього часу відповідач в односторонньому порядку припинив виплату заробітної плати.

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 28 квітня 2017 року № 645-НЗ-1 «Ясинуватська дистанція сигналізації і зв`язку структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» було ліквідовано з 17 липня 2017 року та позивачку з цього часу звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням (наказ від 10 липня 2017 року №4930/ДН-ос). На день звільнення відповідач мав перед позивачкою заборгованість по заробітній платі у зазначеному розмірі, яка складається із заборгованості за березень 2017 року 2978,99 грн, за квітень 2017 року 1720,70 грн, за травень 2017 року 640,26 грн, за червень 2017 року 1573,96 грн, за липень 2017 року 10538,79 грн. Всі первинні документи підприємства, згідно яких відбувались розрахунки заробітної плати знаходяться в Регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», яке знаходиться у м. Лиман.

Виплата винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 1846,72 грн повинна була виплачена відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця № ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у якості доказу наявності заборгованості по заробітній платі надано, зокрема копії розрахункових листів СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ нараховано до виплати за грудень 2016 року 2646,08 грн., березень 2017 року 2978,99 грн., квітень 2017 року 1720,70 грн., травень 2017 року 640,26 грн, червень 2017 року 1573,96 грн., липень 2017 року 10538,79 грн. Проте, надані позивачем копії розрахункових листів не є беззаперечним фактом несплати нарахованих сум. Дані докази в силу ст. 79, 80 ЦПК України не є достовірними та достатніми. Крім того, їх походження суду не відомо.

Інформації, що міститься у індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного Фонду України позивачем не надано.

Інших належних та допустимих доказів наявності заборгованості у розмірі 17452,07 грн. позивачем не надано.

Також, позивачем не доведено несплату відповідачем винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 1846,72 грн.

Суд звернув увагу, що позивач в порядку ст. 84 ЦПК України із клопотанням про витребування доказів не зверталася.

Суд дійшов висновку, що сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, а тому, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачем не доведено факт наявності заборгованості по заробітній платі, а позовні вимоги щодо компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 3767,28 грн., є похідними, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

25 червня 2020 року позивачка подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі по справі № 242/968/20.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 липня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року визначено провести розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не прийнято до уваги, що в підтвердження позовних вимог позивачкою надано копії розрахунків заробітної плати (табулеграм) за період з березня 2017 року по липень 2017 року. Усі первинні документи підприємства, згідно яких відбувались розрахунки заробітної плати знаходяться у Регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», яке знаходиться в м.Лиман, в тому числі оригінал наказу про припинення трудового договору (контракту) та оригінал розрахунку заробітної плати.

Правильність нарахованої суми заробітної плати за березень 2017 року підтверджується долученими до матеріалів справи даними, що містять індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного Фонду України.

Факт знаходження в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в трудовій книжці, останній з яких зроблений саме відповідачем, та останній не заперечував щодо перебування у трудових відносинах з ОСОБА_1 .

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі статей 76 81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачкою, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Позивач не має доступу до первинних документів підприємства і об`єктивно не має можливості їх надати.

Надані позивачкою докази підтверджують припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року, однак не спростовують той факт, що з березня 2017 року по день звільнення вона виконувала свої трудові обов`язки. Відповідач не надав документального підтвердження щодо спростування факту виходу на роботу в період з березня 2017 року по липень 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про необгрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 . Документи на виплату розрахункових сум позивача до регіональної філії «Донецька залізниця» не надходили, у тому числі і з 16 березня 2017 року, та у керівництва АТ «Укрзалізниця в особі регіональної філії «Донецька залізниця» відсутні можливості для виплати заборгованості ОСОБА_1 по заробітній платі. За період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1337,78 грн, яка отримана нею у касі м.Лиман 13 липня 2017 року. Виробничі підрозділи Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» розташовані на тимчасово не контрольованих територіях Донецької та Луганської областей. На підконтрольній Україні території відсутні оригінали кадрових та фінансових документів, уся документація знаходиться у виробничих підрозділах на непідконтрольній України території. Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період січень липень 2017 року відсутня. Згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21.2. унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень. Зазначеним висновком підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини акціонерного товариства «Українська залізниця» у несвоєчасному розрахунку з заробітної плати немає. Відповідно, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Оскільки позивачка була переведена з виробничого підрозділу «Станція Ясинувата ДП «Донецька залізниця», що знаходиться на окупованій території, підстав для нарахування винагороди за підсумком 2016 року не має, так як відповідно до пункту 7 розпорядження ПАТ «Укрзалізниця» від 11 липня 2017 року № Ц-2-25/1666-17 виплати винагороди проводилась працівникам, які були прийняті на роботу за переведенням з інших виробничих підрозділів в 2016 році, за умови виконання обов`язків на підконтрольній Україні території.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Донецькою залізницею станція Ясинувата, яке в подальшому реорганізовано шляхом злиття у ВП «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», і 17 липня 2017 року звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням (наказ від 10 липня 2017 року №4930/ДН-ос). Дані обставини встановленні з копії трудової книжки НОМЕР_1 .

Позивачем у якості доказу наявності заборгованості по заробітній платі надано, зокрема копії розрахункових листів СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ, відповідно до яких нараховано до виплати за грудень 2016 року 2646,08 грн., березень 2017 року 2978,99 грн., квітень 2017 року 1720,70 грн., травень 2017 року 640,26 грн, червень 2017 року 1573,96 грн., липень 2017 року 10538,79 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать відомості про направлення судових повісток та записи в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 193, 194 (а.с. 144 - 147).

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги позивачки без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає повністю.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_1 з 07 лютого 2005 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», а саме відповідно до наказу № 10/ДС-К від 07 лютого 2005 року була прийнята учнем приймальника поїздів; 21 лютого 2005 року наказом № 23/ДС К переведена учнем оператора сортувальної гірки; наказом № 100/ДС-К від 23 травня 2005 року переведена з 23 травня2005 року оператором сортувальної гірки 4 розряду; 9 лютого 2015 року наказом № 24/ос від 09 лютого 2015 року переведена оператором сортувальної гірки 05 розряду господарства перевезень (а.с.12 14).

08 липня 2016 року відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442 - VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця», «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; на підставі наказу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 303, наказу № 01/ос від 06 липня 2016 року «Станція Ясинувата державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаної перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу (а.с. 23, 24).

Зазначеним наказом на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників виробничого підрозділу, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої», визначені відповідальних осіб за облік працівників, які знаходяться на простої. Вирішено оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Відповідно до наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 645-НЗ-1 від 28 квітня 2017 року з 17 липня 2017 року вилучено зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, які підпорядковані структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», зокрема виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» (а.с.25 -27).

17 липня 2017 року на підставі наказу 4930/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства у зв`язку зі скороченням штату, п.1 статті 40 КЗпП України, з виплатою компенсації за 44 дні відпустки та виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, що підтверджується також відповідними записами в трудовій книжці, копією наказу про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 16).

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Колегія суддів погоджується з тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, зокрема розрахунково-платіжні відомості ОСОБА_1 та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, процесуальним обов`язком суду є встановлення обставин у справі, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Апеляційний суд також вважає, що надані позивачкою відомості, а саме розрахункові листки (а.с.18-22), які не завірені роботодавцем, не є належними та допустимими доказами, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі підприємства перед нею у зазначеному у позовній заяві розмірі.

Більш того, наведені у вказаних розрахункових листки відомості по нарахованій заробітній платі не узгоджуються з індивідуальними відомостями застрахованої особи ОСОБА_1 , які відображені у формі ОК-5 Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, а саме відсутні відомості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року (а.с.84, 85).

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Укрзалізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Крім того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представником відповідача надано до матеріалів справи довідку про доходи ОСОБА_1 № 897/2 від 29 травня 2020 року за період з січня 2017 року по липень 2017 року, з якої вбачається, що позивачці у березні 2017 року за відпрацьовані 57 годин нарахована заробітна плата у розмірі 1682,35 грн, утримано 344,57 грн, до виплати 1337,78 грн, яку позивачка отримала у касі регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень», що підтверджується копією відомості на виплату грошей № 28 за березень 2017 рік (а.с.99 -103).

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до статті 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк, Ясинувата Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, яким тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського комплексу заходів від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей шляхом залізничного сполучення.

Згідно з наданим апеляційному суду висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року№ 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у місті Донецьку та Донецької області.

З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлена неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі у місті Донецьку та Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників.

Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території міста Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

З огляду на наведене вище, слід дійти висновку, що у трудових правовідносинах між сторонами з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивачки.

Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 233/4474/19 (провадження № 61-22805св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 196/1525/15-ц (провадження № 61-13593св19).

Апеляційний суд при розгляді справи, приймає до уваги надані представником відповідача довідку про доходи, відомості про виплату позивачці заробітної плати за березень 2017 року, вважаючи, що вони не були подані суду першої інстанції з поважної причини, оскільки позовна заява ОСОБА_1 та ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялись за місцем знаходження юридичної особи у м. Києві, регіональній філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень», до якої відноситься структурний підрозділ в якому працювала позивачка до звільнення, вони не направлялись.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у справі і прийняття справи до розгляду винесена 25 березня 2020 року, якою розгляд справи призначений на 24 квітня 2020 року (а.с.39), тобто в період введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), а відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу, строки подання доказів, подання відзиву, заперечення, продовжуються на строк дії карантину.

Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що відповідач був обізнаний про обов`язки перед нею про виплату заборгованості по заробітній платі та мав виконати їх у повному обсязі, та те, що він не виконав обов`язок щодо ведення бухгалтерського, податкового обліку, та не надав доказів на спростування заборгованості перед позивачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків її виплати, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і підстави для задоволення апеляційної скарги позивачки та скасування рішення суду відсутні.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева

О.М.Пономарьова