Ухвала

11 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 646/5398/18

провадження № 61-12855ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 513 954,72 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 19 грудня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» або Банк) та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 296/12, за умовами якого Банк надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 19 200,00 дол. США, строком з 19 грудня 2005 року по 19 грудня 2025 року включно, зі сплатою 11,3 % річних.

ОСОБА_4 22 грудня 2007 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_1

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, який набрав чинності 17 вересня 2015 року. Згідно з умовами якого Банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 296/12, укладеним з ОСОБА_6

20 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» та Державною іпотечною установою по кредитному договору від 19 грудня 2005 року № 296/12, іпотечному договору від 27 грудня 2005 року № 296/12, договору поруки від 19 грудня 2005 року № 296/12.

Станом на 17 липня 2018 року заборгованість відповідача за договором про іпотечний кредит № 296/12 склала: 513 954,72 грн, з яких: 310 481,68 грн - сума основного боргу, 29 236,15 грн - інфляційні втрати, 44 804,84 грн - пеня, 129 432,05 грн - прострочені відсотки за період з 17 вересня 2015 року по 17 липня 2018 року. У зв`язку з чим Державна іпотечна установа просила стягнути солідарно вказану заборгованість з відповідачів.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні. Оскільки позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором лише у гривні, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування такої заборгованості за кредитним договором, правових підстав для перерахунку у гривні боргу, що виник у доларах США за офіційним курсом НБУ не встановлено, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів вищевказаної заборгованості суд не встановив.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задоволено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовлено з інших підстав.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що у відповідача виникла заборгованість перед первісним кредитором на момент відступлення права вимоги.

У серпні 2020 року Державна іпотечна установа засобами поштового зв`язку звернулася з касаційною скаргою рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 513 954,72 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500, 00 грн), а тому рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року та постанова Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність оскаржуваних судових рішень практиці Верховного Суду не можуть свідчити, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями.

Доводи касаційної скарги заявника про те, що Державна іпотечна установа є об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки Держави, тому неотримання заявником коштів спровокує отримання збитків Державою, не є належним обґрунтуванням наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки такі доводи носять формальний характер, тому Верховним Судом відхиляються.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтверджені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик