головуючий у суді I інстанції Ларіонова Н.М.
провадження № 22-ц/824/7613/2020
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сидоренко А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Київ від 14 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК ЕНЕРГО», треті особи: Голосіївська районна філія Київського міського центру зайнятості, Головне управління Держпраці у Київській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» від 07 серпня 2018 року № 243-к про його звільнення з посади менеджера відділу оперативного забезпечення департаменту із корпоративних розслідувань дирекції з безпеки з 08 серпня 2018 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, поновити його на посаді менеджера відділу оперативного забезпечення департаменту із корпоративних розслідувань дирекції з безпеки ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» з 08 серпня 2018 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 1 554 грн. 72 коп. ( середньоденна заробітна плата), починаючи з 08 серпня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 12 жовтня 2015 року він почав працювати в ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО», на посаді менеджера відділу з оперативного забезпечення департаменту із корпоративних розслідувань дирекції з безпеки. Наказом ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» від 07 серпня 2018 року №243-к був звільнений із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1ст.36 КЗпП України. 08 серпня 2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про відкликання його заяви про звільнення за угодою сторін, однак відповіді на своє звернення позивач не отримав.

Рішенням Подільського районного суду міста Київ від 14 серпня 2019 року відмовлено в позові в повному обсязі.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що добровільної волі зі сторони позивача на написання заяви на звільнення не було, що підтверджується тим, що в день звільнення, а саме: 08 серпня 2018 року, позивачем було направлено заяву про відкликання заяви про звільнення від 08 серпня 2018 року за угодою сторін.

Зазначає, що Додаткова угода позивачем була підписана не 08 серпня 2018 року, а 07 серпня 2018 року.

Крім того, позивач вказував, що відповідач отримав заяву ОСОБА_2 про відкликання заяви про звільнення 09 серпня 2018 року, але вона була відправлена позивачем засобами поштового зв`язку 08 серпня 2018 року, тобто днем, коли ОСОБА_2 ще був працівником відповідача.

У поданому відзиві ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не містять належних обґрунтувань для спростування висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, а посилання на те, що добровільної волі зі сторони позивача на написання заяви на звільнення не було, є необґрунтованим, оскільки позивач не висував жодних претензій до відповідача в процесі припинення трудових відносин. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений та згодний з ним, про що свідчить його особистий підпис та відсутність будь-яких заперечень, які позивач, у разі наявності, мав право зазначити в наказі. Враховуючи наведене, відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом від 06 жовтня 2015 року №251-к ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО», ОСОБА_1 було прийнято на посаду менеджера відділу з оперативного забезпечення департаменту із корпоративних розслідувань дирекції з безпеки з 12 жовтня 2015 року на умовах визначених трудовим договором.

Наказом від 07 серпня 2018 року №243-к ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» звільнено ОСОБА_1 з посади менеджера відділу з оперативного забезпечення департаменту із корпоративних розслідувань дирекції з безпеки з 08 серпня 2018 року за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

При цьому, згідно з зазначеним наказом підставою для звільнення позивача саме по вказаній статті слугувала заява самого позивача.

08 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» була підписана додаткова угода до трудового договору, відповідно до якої сторони погодили припинити трудові взаємовідносини згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 було направлено на адресу ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» заяву про відкликання його заяви про звільнення з 08 серпня 2018 року, з проханням скасувати наказ про звільнення № 243-к від 07 серпня 2018 року та бажанням проходження процедури по скороченню посади.

Листом ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» від 13 серпня 2018 року № 02/6-839/2018 повідомило ОСОБА_1 про те, що відзив його заяви неможливий, оскільки на момент подання заяви він не є працівником ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО», трудові відносини було припинено на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, в день звільнення здійснено всі належні при звільнені розрахунки згідно ст. 116 КЗпП України та видано належним чином оформлену трудову книжку.

Позивач стверджував про відсутність в нього волевиявлення на підписання заяви про звільнення та, власне, відсутність бажання та планів звільнятися із займаної посади і припиняти трудові відносини з відповідачем.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність вільного волевиявлення у позивача та посилання позивача на те, що заява про звільнення з займаної посади була написана ним 07 серпня 2018 року під психологічним тиском генерального директора ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО» ОСОБА_3 , позивачем надано не було. Суд дійшов вірного висновку, що позивач не оспорював самого факту написання заяви, а також , що заява позивача про звільнення від 07 серпня 2018 року свідчить про його вільне волевиявлення на звільнення із займаної посади саме на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно умов трудового договору, укладеного між сторонами, вказаний договір може бути припинений за відповідною згодою сторін (пункт 5.2). Аналогічна підстава припинення трудового договору вказана в п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Крім того, позивач власноруч написав заяву про звільнення, указані обставини підтверджується в апеляційній скарзі, та надав відповідну заяву відповідачу. Після чого сторони підписали додаткову угоду про припинення трудових відносин за угодою сторін, якою визначено, щопозивач не має жодних (у тому числі майнових або не майнових) претензій до Товариства. Так, керуючись пунктом 5.2 трудового договору та пунктом 1 ст. 36 КЗпП України, сторони погодили припинити трудові взаємовідносини 08 серпня 2018 року.

Встановивши, що позивач подав власноруч написану заяву про звільнення за угодою сторін з 08 серпня 2018 року та не надав доказів на підтвердження того, що така заява була подана внаслідок вчинення на нього тиску з боку роботодавця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулося з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та з дотриманням вимог трудового законодавства.

Крім того, твердження позивача про те, що відповідач не правомірно відмовив йому в задоволені його заяви про відкликання заяви про звільнення, є безпідставними, оскільки задоволення чи не задоволення такої заяви є правом роботодавця.

Таким чином, відповідач правомірно відмовив позивачу в задоволенні заяви про відкликання заяви про звільнення, трудові відносини між сторонами були припинені за угодою сторін, заява про відкликання заяви про звільнення отримана відповідачем на наступний день після звільнення позивача. При цьому факт відкликання позивачем своєї заяви про звільнення, за відсутності згоди роботодавця на анулювання домовленості з працівником щодо його звільнення, не може бути підставою для продовження трудових відносин.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі № 553/629/18, згідно з яким, якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідачем належним чином дотримана процедура звільнення, а інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Київ від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба