Справа № 648/2033/20
Провадження № 2/648/665/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді: Кусік І.В.,

за участі:

секретаря судового засідання: Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 23.11.2007 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач, відповідно до ст. 1054 ЦК України свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, в результаті чого, станом на 31.03.2020 року має заборгованість - 160188,79 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 137493,57 грн. станом на 31.03.2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надала суду заяву в якій зазначила, що з позовом не згодна. При отриманні кредитної картки з умовами та правилами надання кредиту у Приватбанку ознайомлена не була. Про підвищення кредитної ставки банк її не повідомляв. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Розгляд справи просила проводити без її участі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 17.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно наданих копій: відомостей з ЄДРПОУ (реєстраційний номер відомостей ГУС_3384), банківської ліцензії, нової редакції Статуту АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», позивач є юридичною особою, фінансовою установою, яка має право на надання банківських послуг та є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Із анкети - заяви ОСОБА_1 від 23.11.2007 року вбачається, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 з терміном дії картки до жовтня 2015 року.

Згідно п. 5.4 Правил користування платіжними картками, строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам, без встановленого мінімального обов`язкового платежу, провадиться в наступному порядку: строк погашення кредиту - у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Із чого випливає, що строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.

Обставини щодо перевипуску кредитної платіжної картки № НОМЕР_1 із видачею іншої кредитної картки не встановлені, а тому суд приходить до висновку, що кінцевий строк кредитування у справі становить до 31 жовтня 2015 року, що відповідає строку дії зазначеної картки.

Із розрахунку заборгованості та виписки за договором № б/н від 23.11.2007 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 вбачається, що останні надходження на картку відбулися хоч і в межах позовної давності 01.08.2017 року, 13.07.2017 року та 05.07.2017 року, але вони не свідчать про визнання цими платежами частини зобов`язань (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) за кредитом, оскільки призначення даних платежів є: «поповнення карти готівкою» та «зарахування решти за операцією у касі відділення».

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в Постанові від 03.06.2020 року у справі №569/13606/17-ц.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно вимог ст. 261 ч. 5 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене та те, що строк дії картки № НОМЕР_1 наданої ОСОБА_1 на підставі її заяви, встановлено до 31 жовтня 2015 року, то саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 23.11.2007 року.

Крім того в своїй Постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками і пені. Отже, не можуть бути стягнуті заборгованість за відсотками і пені, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Тож оскільки кредитор звернувся до суду із позовом у липні 2020 року, тобто поза строком позовної давності, а відповідач подала суду заяву про застосування строку позовної давності за даним позовом, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову за спливом позовної давності, відповідно до вимог ст. 267 ч.4 ЦК України.

Крім того оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд, в тому числі, керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року параграф 29). У зв`язку з чим суд досліджує лише аргументи сторін щодо позовної давності і не досліджує аргументи позивача щодо суті позову.

Керуючись ст.ст. 7-13, 81, 141, 263, 265, 273, 280-284 ЦПК України, на підставі ст.ст. 253, 256-257, 261, 263, 267, 273, 1048, 1050, 154 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) в задоволені позову до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Згідно п.п 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий суддя: Кусік І.В.