ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

іменем України

14 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/8676/19

провадження № 22-ц/818/3422/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року в складі судді Грищенко І. О.,

у с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в якості відшкодування майнової шкоди в сумі 102 037,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що він з відповідачем є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач з 2007 року ухилявся від виконання обов`язків з утримання спільного майна, у зв`язку з чим, в квартирі за вказаною адресою створені непридатні для проживання санітарно-технічні умови, технічний стан квартири є аварійним та фактично непридатним для проживання.

22 квітня 2019 року він уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір підряду № 1-04 (далі - ФОП) на виконання ремонту в указаній квартирі, на виконання умов якого сплатив підряднику 50 % вартості робіт, а саме - в розмірі 124 980,00 грн. Ремонтні роботи у квартирі були розпочаті ФОП ОСОБА_3 06 травня 2019 року та на момент подання уточненої позовної заяви виконуються відповідно до умов договору підряду № 1-04.

02 вересня 2019 року між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору № 1-04 від 22 квітня 2019 року, на виконання умов якої 03 вересня 2019 року позивачем було додатково сплачено ФОП ОСОБА_3 в якості оплати послуг ремонту 62 490,00 грн.

Всього на виконання умов договору підряду № 1-04 від 22 квітня 2019 року сплачено 187 470,00 грн, крім того, ним було погашено заборгованість за послуги з електропостачання та повторне підключення послуг електропостачання в загальному розмірі 14 804,00 грн.

Враховуючи, що квартира належить сторонам по 1/2 частині кожному, витрати які він вже поніс з початку ремонтних робіт, з урахуванням погашення заборгованості за послуги з електропостачання, а також оплати технічного висновку щодо стану квартири - 1800,00 грн, ОСОБА_1 вважає, що співвласники мають понести витрати у відповідних пропорціях: 204 074 / 2 = 102 037,00 грн.

Таким чином, витрати в розмірі 102 037,00 грн є майновою шкодою, що була завдана позивачу у зв`язку з протизаконною бездіяльністю відповідача та згідно зі статтею 1166 ЦК України має бути відшкодована відповідачем в повному обсязі.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у якості відшкодування майнової шкоди в сумі 102 037,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з тривалою бездіяльністю відповідача, а саме у зв`язку з невиконанням ним обов`язків з утримання спільного майна, передбачених статтями 151 ЖК України, 360 ЦК України, 319 ЦК України , позивачем були понесені майнові витрати на загальну суму 204 074,00 грн. Враховуючи той факт, що квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відповідні витрати на обслуговування житла сторони мають нести у відповідних пропорціях: 204 074 / 2 = 102 037,00 грн. Таким чином, витрати позивача в розмірі 102 037,00 грн є майновою шкодою, що була завдана відповідачем у зв`язку з тривалим невиконанням ним обов`язків з утримання спільного майна та згідно зі статтею 1166 ЦК України має бути відшкодована відповідачем в повному обсязі.

На заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, жодної судової повістки не отримував, не знав про ухвалення судового рішення. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості надати суду докази та свої заперечення. Зазначає, що відповідач не проживав у квартирі АДРЕСА_1 . В матеріалах справи наявний договір, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , про який йому було невідомо. Він не зареєстрований та не користується вказаною квартирою. Крім того, проведені ремонтні роботи у частині квартири, що належить йому на праві власності, без його згоди свідчать про володіння та користування, та, відповідно, порушення його права приватної власності. Також вказує на те, що акт обстеження технічного стану житлового приміщення від 19 квітня 2019 року складено неуповноваженими на те особами. Технічний висновок про стан будівельних конструкцій та можливість експлуатації приміщень квартири складений з порушенням вимог чинного законодавства України. При цьому вказує, що при обстеженні має бути складена програма з обстеження на підставі погодженого з власниками об`єкта технічного завдання, також повинна бути його згода, жодних пропозицій щодо проведення обстеження йому надіслано не було.

05 серпня ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що судом правильно встановлено, що відповідачу були направлені ухвала про відкриття провадження та судові повістки, які повернулись без вручення з поміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач уникав отримання кореспонденції від нього та переговорів щодо спільного проведення ремонтних робіт. Також зазначив, що обов`язок співвласника щодо участі у витратах виникає незалежно від факту його проживання або реєстрації місця проживання у квартирі. Технічне обстеження проведено з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення 15 листопада 2019 року та задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з положеннями частини другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Статтею 128 ЦПК України встановлено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є:1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною п`ятою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Відомості про повернення суду повістки про виклик позивача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчать про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду, що не є належним повідомленням про розгляд справи на цю дату.

Викладене узгоджується з правовою позицією, викладено в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, де суд вказав на те, що повернута повістка з причини «закінчення терміну зберігання» не є належними способом повідомлення позивача про розгляд справи, який в такому випадку відкладається.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства, неналежний виклик сторони у справі є порушенням принципу рівності сторін.

Аналогічна правова позиція була висловлена в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява з додатками, копія ухвали направлені на адресу ОСОБА_5 повернулись за закінченням терміну зберігання, відомості про належне повідомлення позивача про судові засідання, призначені на 02 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, в матеріалах справи відсутні, судова повістка направлена на адресу ОСОБА_5 про судове засідання, призначене на 15 листопада 2019 року, в якому було ухвалене заочне рішення, повернулась за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції порушив зазначені положення закону щодо умов та порядку проведення заочного розгляду справи.

При цьому ОСОБА_2 обгрунтовує апеляційну скаргу, зокрема тим, що справа розглянута за його відсутності, не повідомленого належним чином про дату і місце засідання суду.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки справа розглянута судом за відсутності ОСОБА_2 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, та який обгрунтовує апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Щодо суті спору суд вважає за необхідне зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 12 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром Я.В. за реєстровим № 4226.

Співвласником іншої Ѕ частини квартири є ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання та догляду № 5-1702 від 24 квітня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори Грошевою О.Ю. за реєстровим № 15367.

Відповідно до даних технічного висновку № 52-0519 від 20 квітня 2019 року про стан будівельних конструкцій та можливість експлуатації приміщень квартири АДРЕСА_1 встановлені наступні дефекти технічного стану квартири: відсутнє електропостачання, опалення, система водопроводу та водовідведення; локальні тріщини в декількох місцях фасаду будинку, зовнішні стіни будинку пошкоджені, відсутнє вимощення та гідроізоляція, віконні двері та блоки зношені та деформовані; підстилаюча поверхня підлоги пошкоджена та має сліди переродження; часткове руйнування внутрішнього оздоблення приміщень; безперешкодне потрапляння вологи через деформований цоколь безпосередньо під фундамент будинку. Технічним висновком № 52-0519 від 20 квітня 2019 року надано рекомендації щодо проведення будівельних робіт, завдяки яким можливо відновити експлуатацію зазначеної квартири.

Відповідно до даних акту обстеження технічного стану житлового приміщення (квартири) б/н від 19 квітня 2019 року технічний стан квартири АДРЕСА_1 незадовільний, квартира непридатна для проживання та потребує капітальних ремонтних робіт. Наведений акт обстеження виконаний комісією у складі ФОП ОСОБА_3 , сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

22 квітня 2019 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір підряду № 1-04.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.2, 2.5 договору підряду № 1-04 підрядник приймає на себе зобов`язання виконання робіт з ремонту приміщення у будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , а замовник зобов`язаний прийняти та оплатити за роботи. Загальна сума даного договору складає 249 000,00 грн. Замовник (позивач) сплачує підряднику 50% вартості робіт за цим договором, що складає 124 980,00 грн, до початку виконання робіт. Замовник (позивач) сплачує підряднику залишок вартості робіт за цим договором 50% вартості робіт після здійснення замовником приймання робіт та підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Залишок вартості робіт за договором складає не менше ніж 124 980,00 грн та може бути збільшений за згодою сторін у разі збільшення вартості матеріалів, що використовуються для виконання робіт за договором, більш ніж на 5%.

03 травня 2019 року на виконання умов договору підряду № 1-04 від 22 квітня 2019 року позивач сплатив підряднику у якості передплати 50% від вартості робіт, а саме: 124 980,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 11833979 від 03 травня 2019 року.

02 вересня 2019 року між позивачем та підрядником ФО-П ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору № 1-04 від 22 квітня 2019 року, якою було погоджено викласти пункт 2.5. договору підряду № 1-04 від 22 квітня 2019 року в такій редакції: «Замовник сплачує підряднику 50 % вартості робіт за цим договором, що складає 124 980,00 грн до початку виконання робіт. Замовник сплачує підряднику 25 % вартості робіт 62 490,00 грн не пізніше 15 вересня 2019 року. Замовник сплачує підряднику залишок вартості робіт за цим договором 25 % вартості робіт після здійснення замовником приймання робіт та підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт. Залишок вартості робіт за договором складає не менше ніж 62 490,00 грн та може бути збільшений за згодою сторін у разі збільшення вартості матеріалів, що використовуються для виконання робіт за договором, більш ніж на 5%».

03 вересня 2019 року на виконання п. 2.5. додаткової угоди до договору підряду № 1-04 від 22 квітня 2019 року позивачем було сплачено підряднику в якості оплати послуг ремонту 62 490,00 грн, що підтверджується копією квитанції № 17040884.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та власність зобов`язує.

Статтею 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, зі змісту цієї статті слідує, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати дії по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності використовують свої права по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. У разі розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном або непогодження із питаннями щодо здійснення повноважень у розпорядженні спільним майном, спір може бути вирішено судом.

По відношенню одне до одного співвласники зобов`язані погоджувати свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв`язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їх повноважень. Обов`язки співвласників можуть бути як активні так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, у якому визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не передбачена обов`язкова форма, тому вони можуть бути укладені як в усній, так і у письмовій формі, чи нотаріально посвідчуватися.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 02 березня 2019 року звернувся до співвласника ОСОБА_2 з письмовою пропозицією щодо приведення квартири у задовільний технічний стан та забезпечення належних санітарно-технічних умов проживання, яка була отримана відповідачем особисто 05 березня 2019 року. 13 травня 2019 року з метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу письмову претензію щодо відшкодування ним, як співвласником квартири, відповідної частини вартості ремонтних робіт, однак будь-яких дій на виконання вимог претензії від 13 травня 2019 року щодо відшкодування половини витрат на ремонт відповідач не вчинив.

Відтак дій щодо узгодження проведення ремонту, зокрема згоди чи відмови відповідача в здійсненні ремонтних робіт, його обсягу та вартості між сторонами не відбулося.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів попередньої домовленості щодо проведення ремонтних робіт та вартості таких робіт, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту погодження (договору) з відповідачем проведення відповідних ремонтних робіт, зокрема, які саме роботи з ремонту квартири, що перебуває у спільній власності необхідно провести, а також їх вартості, що унеможливлює визначення, які саме витрати позивача на збереження спільного майна були необхідними, розумними та обґрунтованими. Крім того, відповідач у спірній квартирі не проживає, договір між сторонами про порядок володіння та користування спільним майном також не укладався.

Згідно з приписами частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, разом із цим позивач особисто прийняв рішення про проведення ремонту, зокрема і в Ѕ частині квартирі, яка належить на праві власності відповідачу. Витрати, понесені позивачем на ремонт спільного майна, здійснені ним із власної ініціативи, без узгодження позивачем умов проведення ремонтних робіт та його обсягу та вартості з відповідачем.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відшкодування майнової шкоди, завданої відповідачем невиконанням ним обов`язків з утримання спільного майна в розмірі 102 037,00 грн, є помилковим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у якості відшкодування майнової шкоди в сумі 102 037,00 грн підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги в розмірі 1530,60 грн документально підтверджуються квитанцією про сплату судового збору від 06 травня 2020 року (а. с. 208).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1530, 60 грн за подання апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1530,60 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять грн 60 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський