ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 623/1330/18

провадження № 22-ц/818/3629/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Приватне підприємство "Золота нива 1",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Золота нива 1" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Золота нива 1» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Винниченка П.П., в м. Ізюм Харківської області, -

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Золота Нива-1" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди від 10.01.2008 року на земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0727, розміром 4,9130 га, із земель приватної власності розташованої на території Чистоводівської сільради Ізюмського району Харківської області, зареєстрований 30.04.2010 року за № 02 у Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах».

В апеляційній скарзі ПП «Золота Нива 1» просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 10.01.2008 року, оскільки позивач отримує орендну плату та у 2012 року підписав додаткову угоду до оспорюваного договору. Відповідач вважає, що висновки експертів, складені 19.11.2018 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса та 10.12.2019 року Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства Внутрішніх справ України по даній справі, суд першої інстанції не повинен був приймати до уваги, оскільки вони були складені з порушенням порядку, визначеного законодавством, при проведенні експертиз не було додержано вимоги законодавства, поданих експертам об`єктів дослідження було недостатньо, висновки є необґрунтованими та не узгоджуються з іншими матеріалами справи. Зазначає, що обидва висновки експертів суперечать іншим матеріалам даної справи, які свідчать про підписання ОСОБА_1 з ПП «Золота нива 1» Договору, а саме: копії додаткової угоди від 12.11.2012 року; копіям довіреностей від 15.10.2013 року та від 22.09.2014 року; копіям видаткових касових ордерів №1311 від 20.09.2012 року №2853 від 15.10.2013 року №1310 від 13.10.2014 року №2517 від 23.10.2015 року №1070 від 22.09.2016 року реєстрів готівкових/безготівкових термінових переказів від юридичних осіб від 05.12.2017 р. №8 та 1 1.12.2018 р. №10. Крім того вважає, що наявні підстави для застосування строків позовної давності, оскільки позивач отримував орендну плату за договором оренди землі від 10.01.2008 року у 2012 - 2018 році та лише у травні 2018 року ним подано позов про визнання договору недійсним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт того, що позивач не підписував договір оренди землі від 10.01.2008 року, що підтверджено висновками експертизи, у зв`язку з цим вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону.

Судом встановлено,ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія Р1 № 690819, Кадастровий номер :03:000:0727, розміром 4,9130 га, із земель приватної власності, розташованої на території Чистоводівської сільради Ізюмського району Харківської області. (а.с.7 том 1).

10 січня 2008 року від імені ОСОБА_1 (орендодавець) та ПП "Золота Нива 1", (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендар приймає від орендодавця в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке знаходиться на території Чистоводівської сільської ради. Того ж дня складено акт приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором оренди (т.1 а.с.8-11).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що йому стало відомо про наявність укладеного між ним та відповідачем, договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0727, розміром 4,9130 га, із земель приватної власності, розташованої на території Чистоводівської сільради Ізюмського району Харківської області. Зазначає, що вказаний договір оренди земельної ділянки він не підписував. У зв`язку з чим просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 10 січня 2008 року.

Для з`ясування цих обставин у справі призначались судово-почеркознавчі експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса та експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 19748/25491-25495 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 19.11.2018 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 10.01.2008 року, договорі оренди землі від 10.01.2008 року, розташовані у графах: "Орендодавець", акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10.01.2008 року, акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10.01.2008 року, розташовані в рядках: «Орендодавець / ОСОБА_1 /», акті приймання-передачі земельної ділянки від 10.01.2008, акті приймання-передачі земельної ділянки від 10.01.2008 року, розташовані в рядках: «Передав орендодавець / ОСОБА_1 /», - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. (т.1 а.с.123-133).

У висновку судово-почеркознавчої експертизи № № 10/446СЕ-19, складеного 10.12.2019 року судовим експертом Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 10.01.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Орендодавець / ОСОБА_1 /» у акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10.01.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Передав орендодавець / ОСОБА_1 /» у акті приймання-передачі земельної ділянки від 10.01.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 10.01.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «Орендодавець / ОСОБА_1 /» у акті призначення меж земельної ділянки в натурі від 10.01.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у рядку Передав / ОСОБА_1 /» у акті приймання-передачі земельної ділянки від 10.01.2008 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, (т.2 а.с.2-11).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно частини першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно частини першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а згідно статті 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно частини першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору оренди, посилаючись на те, що цей договір він не підписував, умови договору не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови договору, підписаного невстановленою особою замість позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доведеним є факт того, що позивач не підписував договір оренди землі від 10.01.2008 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання, істотних умов цього договору не погоджував, що підтверджується висновками судової почеркознавчої експертизи, які нічим не спростовані.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

За таких обставин колегія суддів вважає, що у задоволенні позову про визнання договору недійсним слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки не відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Разом з тим посилання ПП «Золота Нива 1» на те, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки з 2012 року позивач отримував орендну плату за договором оренди землі та лише у травні 2018 року ним подано позов про визнання договору недійсним, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ПП «Золота нива 1» підлягає задоволенню, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір у розмірі 1057,20 грн., сплачений апелянтом при подачі апеляційної скарги (т.2, а.с.80).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Золота нива 1» - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2020 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Золота нива 1" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "Золота нива 1" судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 16.09.2020 року.