печерський районний суд міста києва
Справа № 2-2200/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду заяву комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» про зміну способу виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року у справі № 2-2200/12 за позовом Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» до ОСОБА_1 , треті особи Київська міська рада, ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити земельну ділянку, шляхом демонтування гаража,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року до суду надійшла заява представника стягувача про зміну способу виконання судового рішення у вказаній справі /а. с. 198-199/.

Представник стягувача у поданій заяві просив суд змінити спосіб виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року у порядку, передбаченому частиною першою ст. 435 ЦПК України, шляхом демонтажу гаражу у дворі будинку АДРЕСА_1 з відшкодуванням з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з демонтуванням.

В обґрунтування заявник зазначив, що вищевказане рішення суду не виконано, позивач направив рішення суду для виконання до ВДВС Печерського ГТУЮ у м. Києві, а Відділ, у зв`язку із відмовою боржника виконати його, у порядку Закону України «Про виконавче провадження» надіслало до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та постановою закінчило виконавче провадження.

У судове засідання сторони не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце слухання справи, заяви з процесуальних питань та по суті не надходили до суду.

Суд, вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Рішенням Печерського районного суду м. Києві від 27 вересня 2012 року позов Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» до ОСОБА_1 , треті особи Київська міська рада, ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити земельну ділянку, шляхом демонтування гаража, задоволено і зобов`язано відповідача звільнити земельну ділянку у садибі будинку АДРЕСА_1 , шляхом демонтування гаража за власний рахунок, присуджено стягнути судові витрати /а. с. 47, 48-50/.

В апеляційному порядку вказане рішення суду не оскаржувалося, набрало законної сили 07 жовтня 2012 року.

14 лютого 2013 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який був пред`явлений до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м Київ Головного територіального управління у м. Києві, для виконання.

Як вбачається з відповіді Печерського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 лютого 2020 року на запит Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» № 11710 від 17 лютого 2020 року, 21 травня 2014 року державним виконавцем відділу, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», видано постанову про відкриття виконавчого провадження № 43403948.

Вказаною постановою від 21 травня 2014 року встановлено боржнику строк до 13 листопада 2014 року для самостійного виконання виконавчого листа, виданого 28 травня 2014 року про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку у садибі буд АДРЕСА_1 шляхом демонтування гаража за власний рахунок.

13 лютого 2105 року державним виконавцем направлено вимогу про виконання зобов`язання, проте у вказаний державним виконавцем строк рішення суду боржником виконано не було, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 26 лютого 2015 року на боржника накладено штраф за невиконання рішення суду у розмірі 340, 00 грн.

28 вересня 2016 року державним виконавцем повторно направлено вимогу про виконання зобов`язання.

Відповідно до частини другої ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У вказаний державним виконавцем строк рішення суду боржником виконано не було, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 16 листопада 2016 року на боржника накладено штраф за невиконання рішення суду у розмірі 1700, 00 грн.

01 грудня 2016 року до Печерського управління поліції ГУНП державним виконавцем направлено подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального кодексу України.

01 грудня 2016 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження № 43403948, матеріали якого після спливу строку зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, знищено, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року.

Станом на 28 лютого 2020 року, як вбачається з акту № 65, складеного представниками ЖЕД «Хрещатик» на предмет обстеження прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 щодо демонтажу цегляного гаража, згідно з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року, затвердженого начальником ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», вказаний цегляний гараж не демонтовано /а. с. 201/.

Також до судового засідання жодна із учасників розгляду справи не повідомила суд про виконання рішення суду.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, №2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року). Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, одним з аспектів права на суд є право на доступ до нього, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань. Однак таке право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із стороні.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, спосіб виконання судового рішення не може змінюватись без наявності законних на це підстав.

Згідно з статтею ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Як передбачено частиною третьою статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України.

Суд зазначає, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений (Постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15).

Виходячи з наведеного, заява стягувача про зміну способу і порядку виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-23, 33, 34, 267, 352-355, 435, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року, а саме: демонтувати цегляний гараж, площею 18 кв м, розташований на земельній ділянці, території садиби будинку АДРЕСА_1 , вартість робіт з демонтажу відшкодувати шляхом стягнення з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова