ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/872/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Держави про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави про відшкодування шкоди.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновку суду про подання нею не виправленої позовної заяви, а окремої самостійної позовної заяви, просила скасувати ухвалу судді та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач недоліки позовної заяви не усунув, вимоги ухвали судді про залишення позовної заяви без руху не виконав.

Проте, колегія суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріалами справи підтверджується, що в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави про відшкодування шкоди.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху для надання позовної заяви в паперовому вигляді, зазначення відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник, які буде діяти від імені держави, зазначення передбачених п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України даних, надання належним чином засвідчених документів.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, згідно з якою ОСОБА_1 надано документи в паперовому вигляді, зазначено представника відповідача Державну казначейську службу, зазначено дату засвідчення документів, виправлено склад позивачів.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту виправленої позовної заяви, яка 13 грудня 2019 року надійшла на адресу суду, вбачається, що ОСОБА_1 при усуненні недоліків зазначила у якості позивача ОСОБА_2 , та дійшов висновку, що виправлена позовна заява є окремою самостійною позовною заявою, тому відсутні підстави вважати, що недоліки визначені ухвалою суду від 18 листопада 2019 року, усунуті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що виправлена позовна заява була направлена нею саме на виконання вимог ухвали суду від 18 листопада 2019 року із зазначенням номеру справи, нею було збільшено позовні вимоги та зазначено другого позивача.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Текст виправленої позовної заяви в матеріалах справи відсутній, судом першої інстанції не зазначені будь-які інші ознаки, зокрема, відмінність предмету та підстав позову, на підставі яких суд першої інстанції ідентифікував надану ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 18 листопада 2019 року позовну заяву саме як окрему самостійну позовну заяву.

Окрім того, оскаржувана ухвала не містить висновків суду щодо невідповідності виправленої позовної заяви зазначеним в ухвалі суду від 18 листопада 2019 року вимогам ЦПК України, недотримання яких при первісному зверненні позивача до суду стало підставою для залишення позовної заяви без руху, а тому посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали суду, є передчасними.

Разом з тим, відповідно до змісту частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений з ініціативи суду.

У разі виникнення сумнівів щодо усунення недоліків позовної заяви суд першої інстанції мав можливість продовжити наданий в ухвалі суду від 18 листопада 2019 року строк та повідомити позивача про результати розгляду питання щодо прийняття її виправленої позовної заяви.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

За таких обставин постановлена ухвала судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року є передчасною, а тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова