Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 361/6344/18

провадження № 61-12750ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення коштів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано договір від 06 червня 2017 року № ПІВ-06/17 на виконання робіт (надання послуг), що укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою?підприємцем ОСОБА_1 .

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі 88 831,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 918,77 грн, 3% річних у розмірі 2 519,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року в частині вирішення вимог про відшкодування збитків з урахуванням інфляції та 3% річних скасовано та ухвалено нвое судове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки в розмірі 218 831,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні вимог про стягнення інфляції, 3% річних відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 304 120,68 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*250=525 500,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у вказаній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 175, 176, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь