РІШЕННЯ

Іменем України

15.09.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

при секретарі Балита К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на ј частки житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору дарування від 28.11.1959 р., посвідченого державним нотаріусом першої Львівської нотаріальної контори, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 , стали власниками Ѕ ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 .

Державна реєстрація ј частини позивача проведена міжміським БТІ шляхом запису до реєстрової кадастрової книги за №553.

З 1964 р. власником 1/8 частини будинку була ОСОБА_5 , а власником 3/8 - ОСОБА_6 У 1970 р. рішенням народного суду Залізничного району м. Львова між всіма співвласниками був визначений порядок користування будинком та земельною ділянкою при ньому, у відповідності до часток кожного у майні. Позивачу та її чоловіку виділено було виділено весь перший поверх будинку та три приміщення у підвалі.

Після смерті чоловіка позивачки, згідно свідоцтва про право на спадщину від 27.11.1972 р. посвідченого нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 успадкувала ј частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та стала власницею Ѕ частини. Реєстрація права власності проведена в БТІ.

У 1998 р. співвласники будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 провели відчуження своїх частко, у зв`язку із чим 3/8 частки у будинку належить відповідачу ОСОБА_3 , а 1/8 відповідачу ОСОБА_2 .

На даний час позивач бажає розпоряджатися своєю часткою у майні, однак виявилося, що правовстановлюючі документи на ј частин, яку ОСОБА_1 отримала в дар у 1959 р. за невідомих обставин втрачено.

Згідно відповіді Львівського державного нотаріального архіву, вищевказаного документу у них не виявлено. Однак є наявна інформація в реєстрі №1 для вчинення нотаріальних дій Першої Львівської нотаріальної контори про те, що такий договір укладався, в якому однією із сторін є позивачка.

Таким чином, інформація про те, що договір дарування позивачці частини будинку по АДРЕСА_1 та реєстрація права власності збереглися, проте відсутній оригінал правочину.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву про слухання справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак подали на адресу суду заяви про визнання позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 28.11.1959 р., посвідченого державним нотаріусом першої Львівської нотаріальної контори, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 , стали власниками Ѕ ідеальної частини будинку АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину, встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його дружина - ОСОБА_1 . (До складу спадкового майна входить: одна четверта частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що до цього будинку відносяться, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що належить померлому на підставі договору дарування, посвідченому Першою державною нотаріальною конторою 28.9.1959 р. за реєстром №2-2706, та зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.12.1959 р. за №553.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, передбаченому ст. 364 ЦК України.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки, таке не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи те, що відповідачі визнали позов, та наведені докази не суперечать із обставинами справи, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 247, 206, 263, 264, 265 ЦПК України

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , (іпн - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , про визнання права власності на ј частки житлового будинку - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частини частину будинку у АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 28.11.1959 р., посвідченого державним нотаріусом першої Львівської державної нотаріальної контори (реєстраційний номер 2-2706).

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Франківський районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ванівський Ю.М.