Справа № 289/607/20
Номер провадження 2/289/495/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 18207,89 грн. за кредитним договором б/н від 18.03.2013, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н від 18.03.2013, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, як наслідок, станом на 17.03.2020 виникла заборгованість у розмірі 18207,89 грн., яка складається з: 10049,89 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3904,35 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 2910,42 грн. нарахована пеня; 500 грн. штраф (фіксована складова); 843,23 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2102,00 грн.

У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.7,9).

Ухвалою від 04.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та ухвалено розглядати справу 22.06.2020 без повідомлення сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.78). Копію ухвали направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви та додатками на 36 арк. (а.с.79,80).

22.06.2020 розгляд справи було відкладено в зв`язку з відсутністю відомостей про вручення копії позовної заяви відповідачу (а.с.83), телефонограмою від 24.06.2020 відповідача ОСОБА_1 було викликано в судове засідання на 09.09.2020 (а.с.86).

Крім того, 24.06.2020 на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено повідомлення відповідачу ОСОБА_1 про наявність в провадженні суду вказаної цивільної справи та призначення її розгляду на 09.09.2020 (а.с.87).

У визначений судом строк відповідач відзив до суду не направив, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.68-71).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Заяви, в якій останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с.30).

На підтвердження зазначених у позовній заяві обставин позивач надав: розрахунки заборгованості (а.с.10-11,12-19,20), виписку за договором № б/н станом на 19.03.2020 (а.с.21-27), Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.28), Довідку про термін дії виданих ОСОБА_1 кредитних карток (а.с.29), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.31), Умови та Правила надання банківських послуг (а.с.32-64).

Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по кредиту, суд виходить з наступного.

З виписки за договором № б/н, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом (а.с.21-27).

Розрахунки заборгованості складаються з трьох частин. Так, за період з 18.03.2013 по 31.05.2015 вбачається заборгованість ОСОБА_1 за договором № б/н від 18.03.2013 станом на 31.05.2015 в розмірі 1617,45 грн., з неї загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 1563,80 грн. (а.с.10-11).

Із розрахунку заборгованості станом на 30.09.2019 вбачається, що заборгованість за наданим кредитом становить разом 12960,31 грн., при цьому в період з 01.06.2015 по 30.09.2019 погашено заборгованості за поточним тілом кредиту 25072,23 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 3249,55 грн., погашено заборгованість по пені 617,94 грн., заборгованість за тілом кредиту складає 10049,89 грн., з них заборгованість за поточним тілом кредиту 7970,81 грн., за простроченим тілом кредиту 2079,08 грн., нараховано пені за прострочене зобов`язання 2378,36 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 532,06 грн. (а.с.12-19).

Згідно третього розрахунку за договором б/н від 18.03.2013 в період з 01.10.2019 по 17.03.2020 витрати клієнтом кредитних коштів не здійснювалися, так і не внесилися клієнтом кошти на погашення заборгованості, при цьому, станом на 17.03.2020 заборгованість складається: заборгованість за простроченим тілом кредиту 10049,89 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 3904,35 грн.; заборгованість по пені 2910,42 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1343,23 грн., а разом 18207,89 грн. (а.с.20).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.03.2013, посилався на «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи банку» як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, надані позивачем Умови та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 14-131цс19.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22.03.2017 у справі № 6-2320цс16, посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 18.03.2013 з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника.

Позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір кредиту, розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, із наданого позивачем останнього розрахунку вбачається, що станом на 30.09.2019 заборгованість відповідача за наданим кредитом зазначена 12960,31 грн., однак, при цьому заборгованість клієнта на початок розрахунку 01.06.2015 складає 1617,45 грн., за період з 01.06.2015 по 17.03.2020 витрати клієнтом кредитних коштів фактично складають 22623,81 грн., а сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості за цей же період становить 28939,72 грн., що значно перевищує як зазначену позивачем суму кредиту, так і суму витрачених у вказаний період коштів разом із заборгованістю на початок періоду згідно наданого розрахунку (22623,81 грн. витрати + 1617,45 грн. заборгованість на 01.06.2015) - 28939,72 грн. сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості = 4698,46 грн. переплата).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Інший висновок за наявних обставин не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко