Номер провадження: 22-ц/813/4434/20
Номер справи місцевого суду: 523/6676/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2018 року у справі за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог заявник посилається на те, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.05.2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-502/013/2007 від 18 травня 2007 року в сумі 383440,36 грн., з яких - залишок заборгованості за кредитом - 337372 грн. 62 коп.; - відсотки за користування кредитом за період з 21.06.2012 р. по 16.05.2013р. 46067 грн. 74 коп.;

В частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 27.06.2012 року по 17.05.2013 року відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 27.06.2012 року частково недійсним, розірвання кредитного договору №CNL-502/013/2007 від 18.05.2007 року залишено без задоволення.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати судовий збір у розмірі 3441 грн., тобто по 1720,50 грн. з кожного

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 липня 2018 року у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання по цивільній справі № 523/9626/13-ц відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 17.10.2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 18 липня 2018 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

25.06.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, який 15.09.2014 року стягувачем був направлений на примусове виконання до Першого Суворовського ВДВС ГТУЮ в м.Одеса. В зв`язку з тим, що протягом всього періоду знаходження на виконанні виконавчого листа з Першого Суворовського ВДВС на адресу стягувача не надходило жодного документа щодо подальших виконавчих дій по примусовому стягненню за вказаним виконавчим листом, стягувачем 04.04.2017 року було подано заяву до начальника Суворовського ВДВС про надання інформації щодо виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом.

На запит стягувача листом від 11.04.2017 р. за вих.№9538 старшим державним виконавцем Суворовського ВДВС Граболовою М.В. надано відповідь, згідно з якою виконавче провадження №44773948 по виконанню виконавчого листа №523/9626/13-ц, виданого Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу у розмірі 383440,36 грн., було повернуто 20.05.2016 року до Суворовського районного суду м.Одеси на підставі п.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник позивача двічі подавав до Суворовського районного суду м.Одеси заяву від 03.03.2017 р. та від 19.04.2018 р. про видачу виконавчих листів за рішенням суду, яке набрало чинності 21.01.2015 р. В зв`язку з тим, що Суворовським районним судом м.Одеси виконавчі листи були видані позивачу лише 07.05.2018 р., тобто вже після пропуску строку, а саме 21.01.2018 р., на пред`явлення даних виконавчих листів до виконання, строк їх пред`явлення вважається таким, що пропущений не з вини стягувача.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Поновлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строк пред`явлення виконавчих листів до виконання по цивільній справі №523/9626/13 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2018 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана ухвала суду необґрунтована та така, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону дане судове рішення не відповідає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 7 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Проте, з таким висновком районного суду колегія суддів не погоджується у зв`язку з наступним.

Відповідно до п.1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на момент винесення постанови про повернення від 20.05.2016 року, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав для поновлення строку при відкритті апеляційного провадження.

Як вбачається з заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про видачу виконавчого листа від 03.03.2017 року. Стягувач чітко вказує, що просить видати виконавчий лист після винесення ухвали Апеляційним судом від 21.01.2015 року. Стягувач мав це робити протягом 1 року з моменту винесення судом ухвали від 21.01.2015 року.

Статтею 22 Закону України виконавче провадження» передбачено термін пред`явлення виконавчого документа до виконання з 08.03.2011 по 05.10.2016 - він становив 1 рік. На момент винесення судом ухвали від 21.01.2015 року діяла нова редакція закону.

Колегія суддів наголошує, що нова редакція ЗУ «Про виконавче провадження», вступила в силу, діє і поширюється на всі дії після вступу в силу нової редакції закону, тобто з 05.10.2016 року.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» двічі подавав заяву до Суворовського районного суду від 03.03.2017 р. та 19.04.2018 р. по видачу виконавчих листів. Виконавчі листи були видані лише 07.05.2018, тобто вже після пропуску строку, термін вважається пропущеним не з вини стягувача. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мав звернутися до суду з 21.01.2015 року по 21.01.2016 року.

Звернувшись до суду 03.03.2017 року, ТОВ«ОТП Факторинг Україна» вже пропустив термін на отримання та пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема по виконанню судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року (Редакція закону, яка діяла на момент винесення ухвали Апеляційним судом від 21.01.2015)

Обов`язок звернутись із заявою до суду про видачу виконавчого листа та пред`явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Заявником до заяви не надано суду письмових доказів пред`явлення до виконавчого органу виконавчого документа для його примусового виконання, а саме постанови державного виконавця про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа в порядку ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки лише за таких обставин може мати місце факт пропущення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно з ч.1 ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Суд може поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання при наявності підстав для його поновлення - заявнику слід довести наявність поважних для цього причин. Поважними визнаються лише ті обставини, які об`єктивно нездоланні і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення дій.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 14 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, і статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2018 року скасувати, у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 17.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік