Провадження №2/523/1894/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Козака Ф.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2009р. на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Ѕ частини його доходів до 1/6 частини. Позовні вимоги в цій частині мотивовані тим, що на теперішній час його матеріальне становище значно погіршилось, так як на його утриманні перебувають його непрацездатні батьки, один з яких є інвалідом ІІ групи, які потребують фінансової допомоги з його боку, яку він повинен надавати. Крім того, позивач зазначає, що на теперішній час з нього стягуються аліменти в розмірі 70% від його заробітку, що приводе до скрутного матеріального становища. Такі обставини позивач вважає погіршенням його майнового стану, в зв`язку з чим на його думку, є підстави для зменшення розміру аліментів.

Також позивач просить звільнити його від заборгованості по аліментам в розмірі 139 015,04грн., посилаючись на те, що вказаний розмір заборгованості був нарахований державним виконавцем за період коли він проживав разом з ОСОБА_3 та сином однією сім`єю, спільно вели сімейне господарство, разом купували спільні речі, мали спільний бюджет, за спільні кошти утримували дитину, ремонтували квартиру. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що з часу ухвалення рішення суду до звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду його майновий стан не погіршився. Відповідач стверджує, батьки позивача є непрацездатними з 2009р., тобто змін в цій частині, з часу присудження аліментів не відбулось. Також відповідач зазначає, що до пред`явлення виконавчого листа до виконання у 2016р., ОСОБА_2 грошові кошти на утримання сина за рішенням суду не сплачував, та матеріально на допомагав. Вважає, що позовні вимоги про звільнення ОСОБА_2 від заборгованості по аліментам призведе до позбавлення права власності ОСОБА_4 в розумінні ст.179 СК України та ч.1 ст.321 ЦК України.

Представник Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області направив відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2009р. (справа №2-5357/09), яке набуло законної сили з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку ОСОБА_2 , починаючи з 03 вересня 2009р. до повноліття дитини.

За заявою ОСОБА_3 від 28.09.2016р. державним виконавцем Комінтернівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було ухвалено постанову від 21.10.2016р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5357/09 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон).

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках.

Державним виконавцем у відповідність до вимог ст.194 СК України, Інструкції з організації примусового виконання рішень, на підставі довідки про отриманні ОСОБА_2 доходів за попередні три роки, було проведено розрахунок та визначена заборгованість по аліментам, яка станом на 01.12.2016р. склала 139 015,04грн.

На сьогодні стягнення щомісячних аліментів та заборгованість нарахована за попередні три роки в розмірі 139 015,04грн., що передували пред`явленню виконавчого листа № 2-5357/09 до виконання провадиться шляхом відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 , в розмірі 70% його доходу, який проходить строкову службу у в/ч НОМЕР_1 . Станом на 11.02.2020р. заборгованість по аліментам складає 16 291,97грн.

Вирішуючи спірне питання, суд виходить з наступного обґрунтування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи надані з боку позивача докази в обґрунтування пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не доведено, що починаючи з часу ухвалення рішення суду від 11 листопада 2009р. його матеріальне становище суттєво змінилось. Навпаки, як було встановлено судом та підтверджено документально розмір його доходів за період з 2010р. до 2019р. постійно збільшувався.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_2 , як підставу пред`явлених позовних вимог, про перебування його батьків на його утриманні, так як таке не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Батьки позивача отримують щомісячне пенсійне забезпечення, розмір якого позивачем суду не представлений. Крім того, суд звертає увагу, що мати ОСОБА_2 ОСОБА_5 є пенсіонером з 2004р., а його батько ОСОБА_6 інвалідом ІІ групи з 2008р., тобто непрацездатність його батьків існувала на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, а відтак не може вважатися також, що змінилась після його ухвалення.

Разом з тим суд відхиляє надану з боку відповідача копію виконавчого листа №2-2011/09 про стягнення з рідного брата ОСОБА_2 ОСОБА_7 на утримання батька ОСОБА_6 аліментів, так як такий доказ є недопустимим.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина.

Суд вважає, що позовні вимоги про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам також не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За ч. 1, ч. 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом (ч. ч. 1, ч. 4 ст. 195 СК України).

За приписами ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Отже, вказаною нормою чітко визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення.

Посилання ОСОБА_2 на те що він проживав разом з ОСОБА_3 та їх сином однією сім`єю на протязі трьох років, які передували до пред`явлення виконавчого листа до виконання, та за який було нараховано заборгованість по аліментам, по-перше не доведено, та по-друге не може бути розцінене судом, як істотна обставина. Охоронні правовідносини, які виникли між сторонами по справі, не звільняють платника аліментів від виконання рішення суду про стягнення аліментів навіть під час його проживання разом з одержувачем аліментів.

Крім того згідно приписів статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину. Відтак, посилання ОСОБА_2 що він здійснював матеріальні витрати на дитину в спірний період, лише вказують на те, що він дотримувався вимог передбачених ст. 180 СК України. Разом з тим, доказів про те, що у спірний період ОСОБА_2 добровільно виконував рішення суду, з його боку суду не надано.

Інших істотних обставин для звільнення від заборгованості позивач не зазначає.

Щодо позовних вимог пред`явлених до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області то такі не підлягають задоволенню, так як відділ у виниклих між сторонами правовідносинах не є належним відповідачем та не може відповідати за позовними вимогами пред`явлених ОСОБА_2 . Такий спір стосується виключно прав та інтересів ОСОБА_3 , яка одночасно виступає, як законний представник в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_4 .

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі ст.ст. 180, 181, 183, 191,192 СК України, керуючись ст. ст.12,13,76, 200,206,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду , через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27 лютого 2020р.

Суддя