Ухвала

03 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 369/7348/17

провадження № 61-12411ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила розірвати договір про надання послуг (виготовлення індивідуальних меблів) та солідарно стягнути з відповідачів на її користь сплачені за договором кошти та пеню (ціна позову 37 337,58 грн), посилаючись на порушення її прав як споживача, передбачених статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2019 року позовні вимоги частково задоволено, розірвано договір, укладений 10 листопада 2016 року між ФОП ОСОБА_1 (виробник) та ОСОБА_2 (замовник) на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 в частині розроблення технічної документації, виготовлення, транспортування, монтаж та гарантійне обслуговування шафи-купе, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені кошти за виконання договору в розмірі 32 920 грн, пеню за порушення умов договору в розмірі 4 417,58 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 32 920 грн збитків за невиконання договору та пеню у сумі 4 417,58 грн, в іншій частині позову відмовлено.

16 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на предмет позову та складність зазначеної справи, а також беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а також ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржуване рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук