ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Київ

справа № 761/38682/14

провадження № 88-ц/824/31/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сушко Л.П., Сліпченка О.І.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського Апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплачених премій та вихідної допомоги,

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, який уточнювала під час розгляду справи, та остаточно просила: скасувати наказ відповідача від 12 листопада 2014 року N 90/ок про її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпГТ України; поновити її на попередній роботі на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій відділу бухгалтерського обліку та звітності відповідача; стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до моменту поновлення на роботі; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй: не нараховану та невиплачену премію в розмірі 5 109 грн. до Дня Незалежності України, 5 109 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв`язку та 2 554 грн.50 коп. до Дня Конституції України; не нараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за червень-вересень 2014 року в розмірі 7 035 грн. 70 коп.; вихідну допомогу в розмірі 2 280 грн. 60 коп.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з її незаконним відстороненням від роботи в розмірі 11 842 гри. 45 коп.;стягнути з відповідача на її користь заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум при звільненні по день фактичного розрахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року позов вдоволено частково.

Визнано незаконним наказ Концерну від 12 листопада 2014 року N90/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну з 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Концерну на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83 666 грн. 18 коп. без урахування прибуткового податку.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8 517 грн. 95 коп.

У задоволенні позову в інший частині відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа неодноразово переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Так, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року, апеляційну скаргу Концерну задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року.

Заява обґрунтована тим, що нововиявленою обставиною, яка стала підставою для перегляду цього судового рішення, є те, що істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути їй відомою на час розгляду справи, є встановлені в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року факти протиправності і скасування наказу Концерну від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну», на підставі якого був прийнятий оскаржуваний наказ про звільнення позивача.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року повернуто особі, яка її подала. Провадження у справі закрито як помилково відкрите.

Постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав заяву про перегляд рішення з підстав та доводів, викладених в ній,просив її задовольнити.

Представник відповідача в задоволенні заяви позивача просив відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог заяви ОСОБА_1 , приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення невиплачених сум та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року провадження у справі в частині вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію до Дня Незалежності України та Дня Конституції України закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ Концерну від 12 листопада 2014 року N 90/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну з 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Концерну на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83 666,18 грн. без урахування прибуткового податку. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8 517,95 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу Концерну задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року змінено в частині правового обґрунтування, в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Концерну задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року залишено без змін.

10 січня 2018 року ОСОБА_1 зернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 20.10.2016 року.

Заява обґрунтована тим, що нововиявленою обставиною, яка стала підставою для перегляду цього судового рішення, є те, що істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути їй відомою на час розгляду справи, є встановлені в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року факти протиправності і скасування наказу Концерну від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну», на підставі якого був прийнятий оскаржуваний наказ про звільнення позивача.

Так, дотримання відповідачем вимог закону під час винесення наказу від 12 серпня 2014 року № 378 було перевірено судами, справа слухалась неодноразово й останнім рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року було визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

Таким чином, ОСОБА_1 вважала, що всі накази, які прийняті на підставі наказу генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378, мають бути скасовані, в тому числі і про її звільнення, тому рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Судова колегія вважає, що ці доводи заяви заслуговують на увагу.

Так, згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, обставини щодо порушення відповідачем вимог закону під час винесення наказу від 12 серпня 2014 року № 378, які встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, фактично існували на момент розгляду справи та винесення рішення Апеляційним судом міста Києва від 20 жовтня 2016 року, вони є істотними, та не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, тому вони є нововиявленими обставинами.

Так, оспорюваний наказ про звільнення позивачки ОСОБА_1 від 12 листопада 2014 р. № 90/ок був виданий на підставі наказу від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», отже, за своєю суттю він є підґрунтям для подальших дій, спрямованих на вивільнення працівників Концерну РРТ.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення позивачки, поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходив з того, що неправомірність дій генерального директора щодо скорочення чисельності штату працівників встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, цим же рішенням визнаний також незаконним наказ про скорочення штату й тому наказ про звільнення позивачки виданий на виконання наказу про скорочення штату працівників на підставі якого відбулося звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП є незаконним і вона підлягає поновленню на роботі, а також на її користь належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Судова колегія погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що з 07 жовтня 2013 р. позивачка ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді начальника сектору основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій відділу бухгалтерського обліку та звітності.

Наказом № 378 від 12 серпня 2014 р. «По скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення» було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну та виведення їх із штатного розпису.

Відповідно до п. 3 наказу позивачка, в числі інших працівників, 12 серпня 2014 р. була ознайомлена з даним наказом (а.с. 200 т. 1).

12 серпня 2014 р. відповідач повідомив позивачку про майбутнє скорочення з переліком вакантних посад, з яким остання була ознайомлена особисто під підпис 12 серпня 2014 р. (а.с. 209а т. 1), проте, остання відмовилась від зайняття запропонованих посад, про що було складено відповідний акт (а.с. 212 т. 1).

23 жовтня 2014 р. адміністрацією Концерну було направлено подання № 5033/1-08 до Первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення позивачки з роботи, однак, згідно з актом від 27 жовтня 2014р. член профспілкового комітету ППО Концерну ОСОБА_7 відмовилась від отримання вказаного повідомлення на ім`я голови ППО дирекції Концерну (а.с. 222 т. 1).

В подальшому, наказом від 12 листопада 2014 р. № 90/ок позивачку було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Оспорюваний наказ був виданий на підставі наказу №378 від 12.08.2014 р. «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення», яким було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну в зв`язку зі збільшенням у 2013 році кількості штатних одиниць дирекції на 30%, а за три роки майже в 2 рази та зменшення при цьому штатної чисельності працівників філій.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року, було визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення».

Отже підстава, з якою відповідач пов`язував звільнення ОСОБА_1 , тобто наказ про скорочення штату та чисельності працівників Концерну, перестала існувати, оскільки даний наказ визнано незаконним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний наказ № 90/ок від 12 листопада 2014р., було видано на підставі наказу відповідача за № 378 від 12 серпня 2014р., тому звільнення позивачки проведено з порушенням вказаних положень законодавства та без передбачених законом підстав.

Судова колегія погоджується з висновком суду про визнання незаконним наказу відповідача за № 90/ок від 12 листопада 2014р. про звільнення позивачки з роботи з займаної посади, і відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, про поновлення на роботі позивачки на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну із стягненням на її користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (12 листопада 2014р. - 30 вересня 2015р.) у розмірі 83666,18 грн. без врахування прибуткового податку (при цьому середньоденна заробітна плата позивачки складає 378,58 грн. (т.2 а.с. 21).

За таких обставинах, апеляційна скарга Концерна радіомовлення, радіозв`язку та телебачення підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 423, 429 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплачених премій та вихідної допомоги залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :