Справа № 574/1619/19 Провадження №2/574/118/2020
27 лютого 2020 року Буринський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Куцан В.М.
з участю секретаря судового засідання Божок В.М. в присутності
позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , в якому і проживає. За цією адресою також значиться зареєстрованою її колишня невістка ОСОБА_2 , яка більше ніж півроку з нею не проживає, добровільно переїхавши жити за іншою адресою. На неодноразові прохання знятися з реєстрації остання не звертає уваги, а це впливає на право позивачки в отриманні субсидії та тягне додаткові фінансові витрати. Вважала, що відповідачка втратила право на проживання в будинку.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що після реєстрації шлюбу між її сином та відповідачкою, вона зареєструвала її місце проживання в своєму будинку, в якому вони жили усі разом. Однак 06.05.2019 року остання добровільно покинула її сина та пішла проживати в інше місце, забравши всі свої речі. Шлюб між сином та невісткою був розірваний. ЇЇ реєстрація в будинку створює для неї суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування своїм майном.
Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надала.
За згодою позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , що вбачається з показів позивача, договору купівлі-продажу будинку, технічного паспорту, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10-11).
З довідок Буринської міської ради вбачається, що за вказаною адресою значяться зареєстрованими: позивачка ОСОБА_1 , її син ОСОБА_3 та невістка відповідачка ОСОБА_2 (а.с.7,17).
Рішенням Буринського районного суду від 30.07.2019 року шлюб між сином позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. При цьому встановлено, що останні перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2018 року (а.с.12,13).

Вказані обставини повторному доказуванню не підлягають в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.

З доводів позивачки та довідки депутата міської ради відповідачка ОСОБА_2 з 06.05.2019 року і до теперішнього часу не користується та не проживає в будинку за вказаною адресою (а.с.6).

За таких обставин судом достовірно встановлено, що в період з 11.08.2018 року до

06.05.2019 року відповідачка проживала з позивачкою в одному житловому будинку, була пов`язана з нею спільним побутом, тобто проживала однією сім`єю набувши статусу члена сім`ї власника житлового будинку, а з 06.05.2019 вибула проживати в інше приміщення.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.405 цього Кодексу члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Вимоги ст.ст. 12,81 ЦПК України покладають на позивачку обов`язок доведення факту відсутності відповідачки понад встановлені ст.405 ЦК України строки у житловому приміщенні без поважних причин.

Між тим, цього обв`язку остання не дотрималася, оскільки судом встановлено, що відповідачка не проживає у спірному будинку з 06.05.2019 року, тобто менше ніж один рік.

Доводи позивачки про застосування до вказаних правовідносин положень ст. 71,72 ЖК Української РСР є хибними.

За таких обставинах, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову не встановлено.

Оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи і в силу ст.5 ЗУ «Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Таким чином, керуючись 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції віднести на рахунок держави.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: