Справа № 583/2631/20
14 вересня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого - судді Ярошенко Т.О.
з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області про визнання малолітньої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Зміст позовних вимог.
21.07.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Інших членів сім`ї він не має, його дружина ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та проживала за даною адресою померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім нього у будинку зареєстрована малолітня дочка, його онука ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його онук разом з дружиною та малолітньою дочкою проживали в будинку з 29.06.2016 року у другій частині будинку, вели своє господарство і не являлися членами його сім`ї. Фактично, він дозволив їм проживати тимчасово на правах наймачів.
01.07.2017 року онук ОСОБА_4 разом з відповідачкою, яка не зареєстрована в будинку та малолітньою дочкою ОСОБА_5 виїхали з його будинку, не попередивши його до іншого місця проживання в АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16.10.2018 року визнаний таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . На даний час виникла необхідність продати будинок, але реєстраційний облік малолітньої особи, яка фактично постійно проживає за іншою адресою разом зі своєю матір`ю за місцем її реєстраційного обліку унеможливлює це зробити. Він звертався до відповідачки з листом, в якому просив вирішити питання щодо зняття з реєстраційного обліку її малолітньої дочки, однак відповідачка не відповіла.
Посилаючись на викладене просить визнати малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.08.2020 року відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін (а. с. 30).
21.08.2020 року відповідачці ОСОБА_2 вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с.51,52), відзиву на позов нею не подано, поважності причин його не подачі відповідачкою суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
17.08.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, в режимі відеоконференції в зв`язку з тим, що вказана справа має для позивача важливе значення, він бажає дати пояснення та викликати свідка.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 14.09.2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 14.09.2020 року без повідомлення учасників справи, відмовлено представнику позивача у виклику свідка та проведенні судового засідання в режимі відеоконференції.
Щодо клопотання представника позивача про подальший розгляд справи з викликом сторін, суд зазначає, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, обґрунтованих заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження представник позивача не надав суду, а тому законних підстав для переходу до розгляду справи з викликом сторін суд не вбачає відповідно до положень ст.277 ЦПК України,тому суд вважає, в задоволення клопотання відповідача про подальший розгляд справи з викликом сторін, а також в режимі відео конференції, необхідно відмовити. Доводи представника позивача про те, що він бажає дати пояснення є непереконливими, оскільки, суд надав можливість сторонам викласти письмові пояснення, як це передбачено в ЦПК України з урахуванням категорії даної справи, право сторони не порушується.
Щодо виклику свідка ОСОБА_7 , суд вважає клопотання необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки Охтирським міськрайонним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи, що дана справа є малозначною, обґрунтованих заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін відповідно до положень ст.277 ЦПК України представником позивача не надано, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції необхідно відмовити.
Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.11.1995 року серія та номер 2-6115 виданого Бородянською державною нотаріальною конторою Київської області (а.с. 18-21).
У вказаному будинку окрім позивача зареєстрована малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копію будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 7-14).
Відповідно до довідки №02-15/315 від 09.04.2020 року виданої Чупахівською селищною радою Охтирського району Сумської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.10.2018 року дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але фактично за даною адресою не проживає. Фактичне місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 . Разом з нею проживає без реєстрації малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація місця проживання малолітньої дитини Чупахівською селищною радою Охтирського району Сумської області не здійснювалася (а. с. 13).
Відповідно до акту житлово-побутових умов малолітня ОСОБА_5 з серпня 2017 року не проживає в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 14).
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16.10.2018 року, яке набрало законної сили, визнано ОСОБА_4 таким, який втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 (а. с. 17).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідачка ОСОБА_2 разом зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вибули з житлового будинку позивача, не проживають в ньому з серпня 2017 року, відповідачка прописана в с. Чупахівка Охтирського району Сумської області, наявні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині та визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

З 10.10.2018 року ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_4 та проживає разом з малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 (а. с. 13, 29).

Згідно з чч.1, 4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.1 ст. 14 зазначеного Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так, судом на підставі ретельно досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів встановлено, що порушуються права власника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 позивача ОСОБА_1 , оскільки, реєстрація місця проживання малолітньої особи за даною адресою не дозволяє в повній мірі розпоряджатися будинком на власний розсуд, обмежуючи його права. При цьому відповідачка та її малолітня дитина не є власниками вищевказаного житлового будинку, в ньому не проживають, що ними не спростовується.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , разом з нею проживає її малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому право дитини не буде порушене.

Висновок суду.

Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, з урахуванням принципів законності, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами сторін та меж дозволеного втручання, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі за сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 431 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 840,80 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення складено 14.09.2020 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О.Ярошенко