233 № 233/7488/19
21 лютого 2020 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
при секретарі Теліціній О.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
роглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
31 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований його син ОСОБА_3 . Протягом останніх 24 років відповідач в належному позивачеві будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання, його особисті речі в будинку відсутні, стосунків з іншими членами сім`ї відповідач не підтримує. Реєстрація ОСОБА_3 в належному позивачеві будинку має наслідком порушення його прав як власника, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Пояснили, що ОСОБА_3 , який є сином позивача, протягом останніх 24 років в будинку АДРЕСА_1 не мешкає, зв`язку з ним не підтримує, оскільки з власної волі змінив місце проживання; будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку відповідачу з його боку не чинилось.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що особисто знайомі із сторонами по справі. Підтвердили, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає в будинку АДРЕСА_1 більше 20 років, оскільки виїхав на заробітки та з власної волі змінив місце проживання. Будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку позивач ОСОБА_3 не чинив.
Заслухавши пояснення позивача та його предстаника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 04 травня 1991 року є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50).
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно сторінки паспорту з відміткою про місце проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 04 листопада 1997 року (а.с. 6-7), що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою КП «Служба єдиного замовника» від 05 вересня 2019 року (а.с. 14), копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12-13), відомостями наданими Відділом реєстрації Костянтинівської міської ради Донецької області від 05 листопада 2019 року за вих. № 4871/09 (а.с. 24-25).
Як вбачається із висновку перевірки, проведеної дільничним офіцером поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, під час якої була опитана ОСОБА_6 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає (а.с. 16).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_3 з власної волі не проживає в належному позивачеві будинку за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин на протязі більш ніж 20 років, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 19, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 особою, яка втратила право користування жилим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 21 лютого 2020 року, повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2020 року.

Суддя