ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7812/17 Номер провадження 22-ц/814/560/20Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного майна подружжя; третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко Олена Валеріївна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням поданої 13.05.2019 року заяви про збільшення позовних вимог просила:

визнати недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_2 права власності на автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 ОСОБА_3 ;

визнати автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 ; квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя;

визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_2 , припинивши при цьому право власності ОСОБА_2 ;

визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 та квартиру по АДРЕСА_3 ;

визнати договір купівлі-продажу від 28 березня 2018 року квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко О.В., недійсним;

скасувати запис про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 25473557;

визнати автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 , автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя;

визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 та право власності на грошові кошти на суму 476950 гривень, як ринкова вартість автомобіля Мерседес Е200 НОМЕР_1 , який на даний час перебуває у власності ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 31.01.2006 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. 17.02.2015 року рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час шлюбу відповідач в інтересах сім`ї придбав автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 за 28000 доларів США та автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 .

В подальшому, після розлучення, з метою уникнення розподілу спільного майна ОСОБА_2 зняв спірний автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 з обліку та передав у власність своїй матері ОСОБА_3 . Згоди на вказані дії позивач відповідачу не надавала, тому дану угоду слід визнати недійсною.

Під час спільного проживання позивач та відповідач ОСОБА_2 в інтересах родини придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 за договором купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_6 , посвідченим 13.12.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А.

Крім того, під час спільного проживання позивач та відповідач ОСОБА_2 в інтересах родини вирішили придбати квартиру АДРЕСА_2 та на виконання цього 15.12.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги №1, згідно якого первісний кредитор ОСОБА_7 передає належне їй на підставі Договору про відступлення права вимоги майно, що витікає з Договору № 439/1 дольової участі на будівництво жилої квартири від 09.01.2006 року.

10.01.2017 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на дану квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.06.2017 року.

Підставами реєстрації є договір дольової участі на будівництво жилої квартири від 09.01.2006 року, договір про відступлення права вимоги від 15.12.2008 року, акт прийому-передачі від 09.02.2009 року. Усі ці правочини вчинені під час шлюбу та спільного проживання однією сім`єю.

28.03.2018 року, в той час, коли дана справа перебувала на розгляді в суді, ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко О.В. Проте будь-якої згоди на укладення договору як письмово, так і усно вона не надавала, кошти отримав ОСОБА_2 та витратив не у спільних інтересах сім`ї.

Ринкова вартість автомобіля Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 згідно висновку експерта складає 253670 гривень. Вартість двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 становить 3043280 гривень. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , складає 754960 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного майна подружжя; третя особа: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко Олена Валеріївна, - задоволено частково.

Визнано автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 , автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 та право власності на грошові кошти на суму 476950 гривень, як ринкова вартість автомобіля Мерседес Е200 НОМЕР_1 .

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5463,98 гривень понесених витрат по сплаті судового збору, 1300,26 гривень за проведення експертиз.

З рішенням місцевого суду частково не погодилась позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач прохає скасувати рішення в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_2 та задовольнити позов у цій частині, визнавши вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд не врахував додаткові пояснення та докази по справі, безпідставно відмовив у їх прийнятті.

Зазначає, що під час підготовчого засідання була позбавлена правничої допомоги.

Суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що спірна квартира придбана лише на кошти ОСОБА_2 , та не взяв до уваги те, що вона, ОСОБА_8 , займалася домогосподарством, доглядом за дитиною, а вказана квартира придбавалася для їхньої сім`ї.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.02.2020 р. апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року повернуто особі, яка її подала.

03.03.2020 року від адвоката Близнюк І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , в якому останній прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення та рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що відповідає вимогам закону.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 31.01.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

17.02.2015 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.5).

Під час зареєстрованого шлюбу, а саме: 13.12.2013 року подружжям була придбана квартира АДРЕСА_4 за договором купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_6 , посвідченим 13.12.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А. (т.1 а.с.9-10).

Відповідно до висновку експерта оціночно-будівельного дослідження від 06.02.2018 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , складає 754960 гривень (т.1 а.с.98-111).

Крім того, подружжям в період шлюбу було придбано автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 та автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експерта № 87 автотоварознавчого дослідження від 13.05.2019 року ринкова вартість автомобіля Мерседес Е200 НОМЕР_1 складає 476950 гривень, ринкова вартість автомобіля Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 складає 253670 гривень (т.2 а.с. 35-38).

Всього майна придбано на суму 1485580 гривень, вартість 1/2 частки складає 742790 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2015 року ОСОБА_2 перереєстрував автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 на нового власника без згоди на те ОСОБА_1 , що не оспорювалося сторонами та не підлягає доведенню (т.1 а.с.192 , т.2 а.с.10).

15.12.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги №1, згідно якого первісний кредитор ОСОБА_7 передає належне їй на підставі Договору про відступлення права вимоги майно, що витікає з Договору № 439/1 дольової участі на будівництво жилої квартири від 09.01.2006 року.

Згідно п. п. 2.1, 2.2. вказаного Договору, за передане право вимоги до Боржника за Основним договором Новий кредитор сплатив первісному кредитору суму у розмірі 658000 грн. Новий кредитор зобов`язується оплатити готівкою грошову суму 658000 грн. до 20 грудня 2008 року.

Вказана квартира передана відповідачу за актом прийому-передачі від 09.02.2009 р., укладеним між ЗАТ «Цивільбуд» в особі голови правління Симоненка В.Н. та ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 34-36).

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 10.01.2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі копії договору дольової участі на будівництво від 09.01.2006 р., копії договору про відступлення права вимоги від 31.10.2007 р. договору про відступлення права вимоги від 15.12.2008 р., копії акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 31.12.2008 р. акту прийому-передачі квартири від 09.02.2009 р. Підставою внесення запису в реєстр є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33388207 від 11.01.2017 р. (т.1 а.с. 7).

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 з 28.03.2018 р. є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 264, виданого 28.03.2018 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. (т.1 а.с. 128).

Відповідно до висновку судового експерта Шлапак С.Л., складеного на замовлення позивачки 10.05.2019 р., ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 на дату проведення експертизи складає 3 043 280 грн. (т. 2 а.с. 26-34).

При вирішенні спору суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що автомобіль Мерседес Е200 НОМЕР_1 , Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 , квартира АДРЕСА_4 набуті під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Оскільки ринкова вартість квартири в м. Кременчук становить 754960 гривень, ринкова вартість автомобіля Мерседес Е200 НОМЕР_1 складає 476950 гривень, ринкова вартість автомобіля Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 - 253670 гривень, суд прийшов до висновку про їх поділ між сторонами, відійшовши від правила рівності часток подружжя в спільному майні на користь неповнолітнього сина сторін, визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя - право власності на автомобіль Honda Accord Accjrd НОМЕР_2 та на грошові кошти на суму 476950 гривень, як ринкова вартість автомобіля Мерседес Е200 НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя; визнання за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_2 , припинивши при цьому право власності ОСОБА_2 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко О.В. 28.03.2018 року; скасування запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 25473557; визнання за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнання за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , - суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено, що вказана квартира придбана за спільні кошти подружжя, враховуючи те, що право власності на неї за відповідачем зареєстровано після розірвання шлюбу.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачкою в частині відмови у позові про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_2 .

В іншій частині рішення місцевого суду позивачкою не оскаржується, отже, колегією суддів не перевіряється.

Як вказувала позивачка у позовній заяві, в інтересах родини вони з чоловіком вирішили придбати квартиру АДРЕСА_2 та на виконання цього 15.12.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , укладено договір про відступлення права вимоги №1. 10.01.2017 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на дану квартиру.

Представники відповідача заперечували проти позову щодо поділу вказаного нерухомого майна та визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також скасування державної реєстрації, посилаючись на те, що право власності на спірну квартиру набуто відповідачем 10.01.2017 р., після розірвання шлюбу, коли вони з позивачкою не проживали разом. Зазначили, що доказів формування права власності на квартиру в період шлюбу позивач не надала, будь-які угоди відсутні. Грошові кошти за вказану квартиру були сплачені в повному обсязі при здійсненні державної реєстрації майна.

Як зазначалося вище, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено, що вказана квартира придбана за спільні кошти подружжя, враховуючи те, що право власності на неї за відповідачем зареєстровано після розірвання шлюбу.

Перевіряючи рішення місцевого суду в цій частині, колегія суддів виходить з такого.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У роз`ясненнях, наданих Верховним Судом України у п. п. 22-24 Постанови Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Верховним Судом при розгляді цивільної справи №127/7029/15-ц у постанові від 03.10.2018 року висловлено правову позицію, згідно якої у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Верховним Судом України по справі №6-1568цс15 від 21.10.2015 року висловлено правову позицію, згідно якої укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як убачається з матеріалів справи, договір про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_7 передає ОСОБА_2 належне їй на підставі Договору про відступлення права вимоги, що витікає з Договору № 439/1 дольової участі на будівництво жилої квартири від 09.01.2006 року, укладено 15.12.2008 року, під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі.

Разом з тим, позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, коли саме були виплачені кошти у розмірі 658000 грн. за вищевказаним договором, а також чи малась заборгованість перед забудовником ЗАТ «Цивільбуд» на час підписання акту прийому-передачі квартири.

Також позивачкою не спростовано твердження представників відповідача про те, що грошові кошти за спірну квартиру були в повному обсязі сплачені перед здійсненням державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка проведена 10.01.2017 р. після розірвання шлюбу.

Згідно пояснень позивачки та її представника, спірна квартира була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 .

В матеріалах справи відсутній оспорюваний договір від 28.03.2018 р. і стороною позивача він також не наданий.

Сторона відповідача заперечувала факт укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу спірної квартири.

З метою перевірки вказаних обставин, 13.08.2020 р. апеляційним судом постановлена ухвала про витребування у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко О.В. відомостей щодо укладення договору купівлі-продажу за № 264 від 28.03.2018 року, стосовно квартири АДРЕСА_2 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко О.В., а також надання належним чином завіреної копії договору в разі його укладення.

За повідомленням приватного нотаріуса Нікітенко О.В., нею не посвідчувався договір купівлі-продажу за № 264 від 28.03.2018 року, квартири АДРЕСА_2 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що договору між ОСОБА_2 та іншою особою щодо купівлі-продажу спірної квартири позивачкою не надано.

Питання про визнання недійсним цього договору, укладеного між ОСОБА_2 та іншою особою, ОСОБА_1 не ставилося. Як відповідач до участі у справі вона не залучалася.

Оскільки доказів на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_1 приймала участь у придбанні спірної квартири АДРЕСА_2 у період шлюбу з ОСОБА_2 нею не надано, право власності за відповідачем на спірну квартиру зареєстровано після розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання квартири спільною сумісною власністю та її розподіл.

Крім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.03.2018 р. та скасування запису про державну реєстрацію спірного нерухомого майна, оскільки дані вимоги є похідними від вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її розподіл.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам.

Підстав для скасування судового рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун