Провадження № 2/234/398/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Костюкова Д.Г., за участю секретаря судового засідання Скоробогатової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу №234/15880/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позовна заява вмотивована тим, що з 2007 року до квітня 2016 року вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 та проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Від цих відносин вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча відомості про батька до актового запису про народження дитини, за бажанням відповідача, були внесені на підставі ст. 135 СК України. З моменту припинення спільного життя з відповідачем, останній добровільно сплатив їй на утримання дитини кошти в сумі 7000,00 грн. В подальшому, відповідач остаточно припинив виплачувати будь-яку допомогу на утримання дитини, життям та долею сина взагалі перестав цікавиться. Їй стало відомо, що відповідач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства. Оскільки відповідач добровільно не надає грошової допомоги на утримання своєї дитини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, починаючі з моменту припинення семейних відносин між ними та до повноліття дитини, а також визначити місце проживання дитини разом з нею.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 24.09.2019 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 02.12.2019 року по справі відкрите позовне провадження у порядку загального позовного провадження.

Пізніш, до суду від ОСОБА_2 надійшла позовна заява до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03.02.2020 року по справі відкрите позовне провадження у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.02.2020 року справи були об`єднані в одне провадження та по справі було проведено підготовче засідання.

У судове засідання позивачка по первісному позову не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача по первісному позову позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, а саме був не проти стягнення аліментів на утримання дитини з моменту пред`явлення позову. Позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини не визнав, оскільки вважає, що на теперешній час між сторонами не існує спору з цього приводу. Позовні вимоги про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник третьої особи надала висновок органу опіки по справі, просила ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що у період з 2007 року до квітня 2016 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження на підставі ст. 135 СК України.

Відповідно до рішення Краматорського міського суду від 21.11.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та були внесені зміни до актового запису про народження дитини, а саме в графі батько замість « ОСОБА_2 » було вказано « ОСОБА_2 ».

Згідно з довідкою про склад сім`ї від 18.09.2019 року, дитина ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5-6ст.81ЦПК України,докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.2 ст. 13, ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд за власною ініціативою не може збирати докази, що стосуються предмета спору.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони, які несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними процесуальних дій.

Заявляючи перед судом вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, тобто з квітня 2016 року, позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а саме звернення до нього с письмовою вимогою про сплату аліментів, приховування батьком свого місця мешкання, своїх доходів, тощо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час.

Враховуючи вищевикладене, а також рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.09.2019 року і до повноліття дитини.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення вказаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Враховуючи, що дитина сторін з п`ятирічного віку постійно проживає з матір`ю, остання характеризується позитивно, за місцем проживання для дитини створено належні умови, мати приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, що визнається відповідачем, та врахувавши, що батько дитини не приділяв достатньої уваги створенню належних умов для повноцінного розвитку та проживання дитини, не надав доказів піклування з його боку про ступінь розвитку дитини, зацікавленості її повсякденним життям та потребами, тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному так і фізичному.

Враховуючи вищевикладене, суд, в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з позивачкою ОСОБА_1 , яка на даний час зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані суд зазначає наступне.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України).

В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із ним, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради № 01-49/3730 від 22.06.2020 року, враховуючи позиції сторін, ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, наявність у ОСОБА_2 постійного місця роботи, відсутність інформації, яка б негативно характеризувала його, орган опіки та піклування не заперечує проти усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_3 та участі у його вихованні, шляхом зустрічей за наступним графіком: щотижнево у середу з 17-00 год. до 19-00 год та у неділю з 10-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання батька, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, без присутності матері; щорічно у день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_1 мати право зустрічі для привітання дитини; при цьому зобов`язати батька попередньо узгоджувати з матір`ю ОСОБА_1 час спілкування з сином, з урахуванням бажання дитини та стану його здоров`я.

Відзиву на позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні від ОСОБА_1 не надходило. Заперечень щодо графіку зустрічей, запропонованому органом опіки та піклування від неї також не надходило, натомість у вказаному висновку зазначається, що ОСОБА_1 не заперечувала проти спілкування батька з сином, а навпаки вважає, що батько повинен приймати активну участь у вихованні дитини, цікавитися її розвитком та життям.

Ні підставі викладеного, беручи до уваги вік малолітньої дитини ОСОБА_3 , позицію сторін, характеризуючи матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючі, що ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, та враховуючі часткове задоволення цих позовних вимог, з ОСОБА_2 , в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Крім того, приймаючи до уваги зустрічне задоволення інших позовних вимог сторін, судовий збір, що був сплачений сторонами за кожну позвону заяву не слід стягувати з останніх за недоцільностю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 142, 206, 247, 259, 263-265, ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради (Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру,2) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначення місця проживання неповнолітньої дитини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце мешкання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце мешкання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце мешкання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради (Донецька область, м. Краматорськ, пл. Миру,2) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, задовольнити.

Визначити наступний спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 та у спілкуванні з ним: право зустрічі батька з дитиною щотижнево у середу з 17-00 год. до 19-00 год та у неділю з 10-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання батька, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, без присутності матері; щорічно у день народження сина ІНФОРМАЦІЯ_1 мати право зустрічі для привітання дитини; при цьому зобов`язати батька ОСОБА_2 попередньо узгоджувати з матір`ю ОСОБА_1 час спілкування з сином ОСОБА_3 , з урахуванням бажання дитини, стану його здоров`я, зайнятості дитини у шкільних та позашкільних заходах.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Г.Костюков