ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Кропивницький

справа № 389/2946/16-ц

провадження № 22-ц/4809/248/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач): Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Чельник О.І.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , інтереси яких представляє адвокат Остапенко Алевтина Іванівна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року, у складі головуючого судді Савельєвої О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю.

Просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог вказувала, що у 2006 році вона домовилася з відповідачами про придбання належної їм на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Зазначала, що відповідачі отримавши кошти за квартиру, надали їй правовстановлюючі документи на дану квартиру, виселилися з неї, переїхавши до м. Києва, а вона вселилася та почала проживати у ній.

У нотаріальному порядку договір купівлі-продажу вони не укладали, оскільки відповідачі відмовлялися приїздити до м. Знам`янка для його оформлення.

Таким чином, вона з 2006 року по теперішній час проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

За час проживання вона самостійно провела капітальний ремонт квартири, регулярно проводить заходи щодо поліпшення та утримання житлового приміщення, сплачує комунальні послуги та підтримує квартиру у справному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито, володіє вказаним нерухомим майном понад десять років.

Жодних претензій щодо проживання чи володіння вказаною квартирою з боку відповідачів чи інших осіб не має.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про визнання за нею права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що рішення суду ухвалено без дослідження усіх матеріалів справи та без з`ясування всіх обставин, які були підставами для задоволення позову.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі.

Справу призначено до розгляду із повідомленням учасників справи.

Від представника відповідачів адвоката Остапенко А. І. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката Урсаленка О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, пояснення представника відповідачів адвоката Остапенко А.І., яка просила відмовити у задоволенні скарги, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено позовні вимоги про визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, передбачених ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Звернувшись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2006 року разом із чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 , за згодою власників, оскільки між ними була домовленість про купівлю-продаж вказаної квартири. Позивач передала відповідачам обумовлену суму грошових коштів за купівлю квартири, але відповідачі отримавши гроші за продаж квартири, ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованого станом на 10.08.2019 свідчить про те, що на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області №2/389/1052/16 (ЄУН 389/2946/16-ц) від 24.0.2017, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 . Номер запису про право власності №19579974, дата та час державної реєстрації 16.03.2017(а.с.173).

До цього, відповідно до свідоцтва про право приватної власності на квартиру від 05.10.1993 №270, Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та Свідоцтва про право на спадщину, Технічного паспорту, вказана квартира належала на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності 20.01.2009. ОСОБА_3 була власником 2/3 часток у спільній частковій власності, а ОСОБА_4 був власником 1/3 частки у спільній частковій власності (а.с.14, 15, 64-65, 66-68, 154-155).

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2019, заочне рішення суду від 24.01.2017 №2/389/1052/16 (ЄУН 389/2946/16-ц), на підставі якого спірну квартиру на праві власності було зареєстровано за ОСОБА_1 , скасовано за наслідками розгляду заяви відповідачів про перегляд заочного рішення (а.с. 135).

На спірну квартиру накладено арешт ухвалою суду від 23.09.2019 (провадження №2-3/389/11/18) (а.с.144-145).

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно розписок від 20.10.2006 та від 29.05.2007, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 завдаток за квартиру в сумі 3000,00 доларів США та у розмірі 1000,00 у.о. (а.с.69, 70).

Згідно довідки, виданою секретарем будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку з 2006 року разом з чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 (а.с.9).

Інвентаризаційна вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 2016 рік складала 112804,00 грн., про що вказано в оцінювальному акті даної квартири (а.с.44).

Встановлено, що ринкова вартість трьох кімнатної квартири (хрущівки) в м. Знам`янка у 2006-2007 році складала 15000,00 -18000,00 доларів США. Оренда трьохкімнатної квартири на той час становила 500-700 грн. (а.с. 156).

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Положенням ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі з 2006 року за згодою власників за усною домовленістю про майбутній договір купівлі продажу зазначеної квартири, що не був реалізованим.

Тобто, між сторонами існують не посвідчені нотаріально договірні правовідносини, які виключають можливість застосування положень статті 344 ЦК України про застосування набувальної давності, оскільки спірна квартира не передавалася позивачу у власність, а надавалася у користування без обмеження будь яким строком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

27.02.2020 складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: О.А. Письменний

О. І. Чельник