Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

з а о ч н е

Справа №338/667/20

Провадження № 2/338/310/20

11 вересня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Полек Х.В.,

представнника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Адвокат Шилова К.В., яка діє на підставі ордера серії КС №158780 від 17 червня 2020 року в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача 121 895 грн боргу за договором позики від 26 грудня 2019 року, 2460 грн 15 к. інфляційних втрат, 7322 грн 83 к. процентів та 2092 грн 33 к. 3% річних, що разом складає 133 770 грн 31 к. Також представник позивача просить стягнути з ОСОБА_3 на користь її довірителя понесені судові витрати.

Ухвалою від 30 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 22 липня 2020 року задоволено клопотання предстаника позивача та постановлено судові засідання у даній справі проводити в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом міста Києва.

На обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що 26 грудня 2019 року її довіритель позичив ОСОБА_3 171 895 грн., на підтвердження чого останній надав власноручну розписку, яку додатково засвідчив своїм підписом свідок ОСОБА_4 . Відповідно до вказаної розписки, відповідач зобов`язувався повернути ОСОБА_2 позичені кошти в строк до 10 лютого 2020 року, однак у зазначений строк свої зобов`язання позичальник не виконав.

Її довіритель, починаючи з 11 лютого 2020 року, нагадував ОСОБА_3 про необхідність повернути борг. Відповідач не заперечував навність такого, обіцяв повернути гроші якнайшвидше. Однак з середини березня 2020 року на дзвінки позивача він не відповідає, борг в повному обсязі не повернув. Так, ОСОБА_3 27 лютого 2020 року повернув її довірителю 40 000 грн, 18 травня 2020 року - 5 000 грн та 10 червня 2020 року - 5 000 грн. Відповідачу направлялась поштовим зв`язком претензія з вимогою негайного повернення коштів, яку він отримав 25 травня 2020 року. Однак станом на день звернення до суду із позовом частина позики в сумі 121 895 грн залишилась неповернутою.

Посилаючись на ст.ст. 526, 625,530, 610, 612, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму неповернутої позики - 121 895 грн, інфляційні втрати - 2460 грн 15 к., 3% річних - 2092 грн 33 к., проценти - 7322 грн 83 к., а разом - 133 770 грн 31 к.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шилова К.В. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Також пояснила, що у зв`язку з розглядом даної справи позивач поніс витрати зі сплати судового збору в розмірі 1337 грн 70 к. та 8000 грн на правову допомогу. Копія договору про надання правової допомоги, копія платіжного доручення від 16 червня 2020 року надані нею суду разом із позовною заявою. Щодо акта виконаних робіт, то зобов`язується надати такий протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Вищевказані судові витрати просила стягнути з відповідача на користь позивача. Не заперечувала щодо ухвалення у справі заочного рішення.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи здійснено також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Крім того, інформація щодо розгляду справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки відповідач суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для її розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 26 грудня 2019 року укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача позику в розмірі 171 895 гривень. Зазначену суму коштів позичальник зобов`язувався повернути в повному обсязі до 10 лютого 2020 року. Розписку засвідчено підписом ОСОБА_4 .

На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал розписки від 26 грудня 2019 року.

У вказаний в договорі позики строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, належні позивачу грошові кошти не повернув.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Зі змісту боргової розписки можна зробити висновок, що відбулася передача грошової суми від позикодавця ОСОБА_2 до позичальника ОСОБА_3 .

Зазначене в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_4 , який пояснив, що особисто був присутній при укладенні договору позики між позивачем та відповідаачем, в його присутності ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 171 895 грн, про що останній склав відповідну розписку, зобов`язався повернути позичені кошти у визначений в ній строк.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України)

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором позики від 26 грудня 2019 року належним чином не виконав, у визначений в розписці строк ОСОБА_3 борг не повернув, доказом чого є оригінал розписки, який ОСОБА_2 надав суду. Відповідачем повернуто йому (позивачу) 27 лютого 2020 року - 40 000 грн, 18 травня 2020 року - 5 000 грн та 10 червня 2020 року - 5 000 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом неповернутою залишилась основна сума боргу в розмірі 121 895 грн. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 основну суму боргу за договором позики від 26 грудня 2019 року в розмірі 121 895 грн 00 к. (171 895 - 40 000 - 5 000 - 5 000).

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача процентів від суми позики в порядку, визначеному ст. 1048 ЦК України, визначивши їх розмір на рівні облікової ставки НБУ. Згідно поданого представником позивача розрахунку, розмір процентів, які слід стягнути з ОСОБА_3 , на корись її довірителя складає 7 322 грн 83 к. (а.с. 25).

Враховуючи, що в договорі позики, укладеному між сторонами 26 грудня 2019 року, розмір і порядок одержання процентів не встановлено, разом з тим, зазначений договір не є таким, що вважається безпроцентним, оскільки укладений між фізичними особами на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (станом на 2019 рік), позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики, розмір яких слід визначити на рівні облікової ставки НБУ в сумі 7 322 грн 83 к. згідно з поданим представником розрахунком, проведеним за формулою: проценти = сума позики * облікова НБУ (%) / 100% / 365 днів * кількість днів користування позикою.

Оскільки ОСОБА_3 прострочено виконання грошового зобов`язання, з нього, відповідно до ст. 625 ЦК України, слід стягнути на вимогу кредитора ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2092 грн 33 к. згідно з наданим представником позивача розрахунком (а.с. 26 - 27), проведеним за формулою: сума санкції = С х 3% х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, згідно зі ст. 625 ЦК України, в розмірі 2460 грн 15 к., відповідно до наданого суду розрахунку, здійсненого за формулою: індекс інфляції = сума боргу * індекс інфляції / 100% - сума боргу, де індекс інфляції дорівнює добутку щомісячних індексів за відповідний період.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1337 грн 70 к.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 207, 526, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики, укладеним між ними 26 грудня 2019 року, в розмірі 121 895 (сто двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок, проценти в розмірі 7322 (сім тисяч триста двадцять дві) гривні 83 копійки, інфляційні втрати в розмірі 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) гривень 15 копійок, 3% річних в розмірі 2092 (дві тисячі дев`яносто дві) гривні 33 копійки, а всього - 133 770 (сто тридцять три тисячі сімсот сімдесят) гривень 31 копійку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1337 (одну тисячу триста тридцять сім) гривень 70 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.Я. Рибка