Житомирський апеляційний суд
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/10838/17 за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Житомирській області, Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування майнової та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Служби автомобільних доріг у Житомирській області. Просив стягнути завдану майнову шкоду в сумі 60 396,66 грн., яка складається із 59 446,66 грн. вартості відновлювального ремонту і 950 грн. вартості експертного дослідження, та у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28 листопада 2016 року, керуючи автомобілем «Опель», потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Причиною ДТП стала бездіяльність відповідача, який не вжив своєчасних заходів щодо ліквідації наслідків погіршення погодних умов на ділянці дороги, не забезпечив належного технічного стану покриття дороги, не обробив проїзну частину протиожеледними засобами (матеріалами), не встановив попереджувальних дорожніх знаків. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року механіка ДРП Житомирської ДЕД визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП. У обґрунтування моральної шкоди зазначав, що вимушений був змінити звичний для себе спосіб життя, витратив особистий час та кошти на відновлення автомобіля, що перешкодило у реалізації інших життєвих планів та досі відчуває душевний дискомфорт.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13 березня 2018 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» (а.с.50-51 т.1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державної Акціонерної Компанії «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 59 446,66 грн. у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в задоволеній частині, Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині стягнення з нього майнової шкоди і судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити у повному обсязі. Зокрема посилається на те, що представник скаржника не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому був обмежений у праві прийняти участь у судовому засіданні 12 березня 2019 року та довести суду переконливість своєї позиції. Окрім того, підприємство не отримало копій позовної заяви та додатків до неї, що перешкодило у реалізації права надати відзив на позов. Вважає, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є власником або балансоутримувачем будь-яких автомобільних доріг та не належить до сфери управління Укравтодору. Натомість чинне законодавство покладає відповідальність за відшкодування шкоди користувачам доріг виключно на власників автодоріг або уповноважені ним органи або дорожньо-експлуатаційні організації, що належать до сфери управління Укравтодору. Спірні відносини регулюються Законом України «Про автомобільні дороги». Відповідно до даного Закону автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності. Особою, відповідальною за забезпечення безпечних умов дорожнього руху та за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування, тобто належним відповідачем, є Служба автомобільних доріг у Житомирській області. Постанова суду, якою механіка ДРП Житомирської ДЕД визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, не може бути беззаперечним доказом наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданою шкодою. Недоведеним є також розмір майнової шкоди, завданої позивачу. Висновок експерта про вартість відновлювального ремонту здійснений з порушенням методики, а тому є недопустимим, недостовірним і недостатнім доказом. На думку скаржника вартість відновлювального ремонту автомобіля завищена.

У відзиві на апеляційну скаргу Служба автомобільних доріг у Житомирській області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема зазначає, що згідно з договірних зобов`язань на закупівлю послуг відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним особам при виникненні ДТП, пов`язаних з незадовільними дорожніми умовами, покладається на підрядника, тобто Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України», а Служба автомобільних доріг у Житомирській області свої обов`язки щодо належного утримання автомобільної дороги виконала.

ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.199 т.1). Наголошує на тому, що суд першої інстанції не призначав та не проводив підготовчого судового засідання, оскільки розгляд справи розпочатий за правилами ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року. Окрім того, у матеріалах справи є докази того, що він є власником автомобіля. Правила дорожнього руху ним не порушувалися та адміністративні матеріали на нього не складалися, а у постанові Коростишівського районного суду від 18 квітня 2017 року зазначається про те, що проїзна частина, де сталася ДТП, не була оброблена протиожеледними матеріалами, внаслідок чого сталася ДТП, у якій його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Виходячи із засад диспозитивності, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині незадоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2016 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_1 на 103 км автодороги Київ-Чоп керував автомобілем «Опель». У зв`язку із тим, що проїзна частина автодороги не була оброблена протиожеледними сумішами та не попереджено учасників дорожнього руху про небезпеку чи перешкоди для руху, позивач не впорався із керуванням та здійснив наїзд на перешкоду, внаслідок чого автомобіль, який належав на праві власності позивачу, одержав механічні пошкодження (а.с.39 т.1).

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2017 року відповідальна особа ДРП 1 Житомирської ДЕД притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 4 ст.140 КУпАП за те, що не вжив своєчасних заходів щодо ліквідації наслідків погіршення погодних умов та на 103 км автодороги Київ-Чоп не обробив проїзну частину протиожеледними матеріалами, що призвело до утворення ожеледиці, чим порушив вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого водій автомобіля «Опель» 28 листопада 2016 року приблизно о 20:00 не впорався з керуванням та здійснив наїзд на перешкоду (а.с.3). Постанова набрала законної сили 29 квітня 2017 року, тобто є чинною.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що на позивача складався протокол про адміністративне правопорушення та останній притягався б до адміністративної відповідальності за фактом ДТП, що сталася 28 листопада 2016 року.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, стосовно якої винесена постанова суду в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою, тобто позивач звільняється від доказування таких обставин.

Отже, матеріалами справи доведено, що ДТП сталася з вини дорожніх служб, які не врахували погодних умов та неналежно утримували проїзну частину відповідної ділянки автодороги, а не з вини позивача. Доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу з приводу того, що водій мусить вибрати безпечну швидкість для руху в даному випадку є незмістовними.

Відповідно до висновку №4244 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 29 листопада 2016 року, ринкова вартість автомобіля позивача складає 96 035 грн., а вартість відновлювального ремонту 59 446,66 грн. (а.с.42-44). Отже, вартість відновлювального ремонту менше ринкової вартості автомобіля.

Як убачається із вищевказаного висновку експерту для дослідження був наданий автомобіль «Орель», кузов № НОМЕР_1 , та огляд даного транспортного засобу проводився у світлий час доби за адресою: м, Житомир, вул. Київська,77. Виконання дослідження було доручено ОСОБА_2 , який має вищу технічну освіту і кваліфікацію судового експерта (свідоцтво №32 МЮ України) за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу». Стаж роботи за загальною та експертною спеціальностями відповідно 42 і 25 років.

Експертом використовувалися, зокрема, Закон України «Про судову експертизу»; Методика товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440; Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 тощо.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових колісного транспортного засобу, які належить замінити, визначена за формулою: (вартість ремонтних робіт + вартість матеріалів + вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту) х коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля 0,70 дорівнює 27 549,06 грн. , а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових дорівнює 59 446,66 грн. (вартість ремонтних робіт + вартість матеріалів + вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту; 4 996 + 8 882,66 + 45 568).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням обставин даної справи, за вибором позивача, як потерпілої особи, суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, що відповідає положенням ст.1192 ЦК України. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно визначив відповідно до реальної вартості втраченого майна. Для відновлення пошкодженого автомобіля необхідні кошти у сумі 59 446,66 грн.

Під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу щодо проведеної на замовлення позивача експертизи, апеляційний суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством, у тому числі на спростування висновку №4244 від 29 листопада 2016 року заявити клопотання про призначення відповідної експертизи судом. Представник скаржника наданою можливістю не скористалася, а тому заявлений позивачем розмір щодо відшкодування майнової шкоди жодним належним та допустимим доказом не спростований, а експерт, який склав висновок за зверненням позивача, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Окрім того, висновок експерта оцінений судом першої інстанції разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 85 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги грунтуються на їх переоцінці. Суд першої інстанції прийняття судом висновку експерта мотивував у судовому рішенні. Колегія суддів із такими мотивами повністю погоджується, оскільки доводи апеляційної скарги з цього приводу безпредметні.

Автомобільна дорога загального користування державного значення М-06 Київ-Чоп проходить по території Житомирської області і її ділянка від км 68+430 до км 258+442 обліковується на балансі Служби автомобільних доріг у Житомирській області (а.с.37 т.1).

18 лютого 2016 року Служба автомобільних доріг у Житомирській області, як замовник, уклала з ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», як підрядником, договір №8 на закупівлю послуг. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 8.3 вказаного договору підрядник несе відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичними або юридичними особами при виникненні дорожньо-транспортних пригод, пов`язаних з незадовільними дорожніми умовами.

Отже, автомобільна дорога, на якій сталася ДТП, знаходиться на балансі у Служби автомобільних доріг у Житомирській області, підрядником по виконанню ремонтних доріг є ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Частиною третьою статті 14 та частиною першою статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження, компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху, забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху та їх усунення а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними направляючими засобами: організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року за № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта ст.263 ЦПК України).

Відповідна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року в справі № 369/4095/16-ц (провадження № 61-27894св18), від 13 лютого 2019 року в справі № 0508/1310/2012 (провадження № 61-5632св18) тощо.

Отже, суд першої інстанції правильно поклав відповідальність за завдану позивачу шкоду на Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України».

Разом із тим, при розгляді даного спору суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Так, судове засідання, призначене на 12 березня 2019 року, проведено без участі представника скаржника, тобто без участі Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України». Отже, справа розглянута за відсутності відповідача - Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України», яке не було повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду на 12 березня 2019 року, що підтверджується матеріалами справи. Скаржник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, а тому відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 59 446 грн. 66 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та на користь держави судового збору в сумі 640 грн. та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким стягує з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 59 446 грн. 66 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Судовий збір, від якого позивач, особа з інвалідністю 2-ої групи, звільнений ст.5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви, покладається на Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» у розмірі 627,20 грн., що пропорційно до задоволених вимог, та стягується на користь держави.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 березня 2019 року в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 59 446 грн. 66 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та на користь держави судового збору в сумі 640 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» (; м. Житомир, вул. Перемоги, 75) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 59 446 грн. 66 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні дороги України» (; м. Житомир, вул. Перемоги, 75) на користь держави судовий збір у сумі 627 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: