Справа №167/1665/19
Провадження №2/167/55/20
04.03.2020 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:
головуючого- судді Сіліча І.І.
секретаря судових засідань Форсюк Т.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Рожище цивільну справу за позовом Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свій позов мотивує тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19.11.2014 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4992,43 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим станом на 07.11.2019 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 17 686,76 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 4 564,92 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 2 293,27 грн., заборгованості за комісією 0,00 грн., заборгованості за пенею 9 996,17 грн., штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 832,40 грн..
Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 17 686,76 грн. та судові витрати по справі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності. Просив вимоги за заявою задовольнити. Згідно відповіді на відзив від 13.02.2020 року представник позивача зазначив, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі (а.с.62-73).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, суду надано відзив, згідно якого остання позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просить відмовити, у зв`язку із спливом позовної давності (а.с.53-55). Згідно заяви від 04.03.2020 року просить розгляд справи проводити у її відсутності.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається що, відповідно до Генеральної угоди про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт від 19.11.2014 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 992,43 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем підтверджено свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ними та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).
Вказаний кредитний договір укладено між сторонами у формі договору приєднання за правилами ст.634 ч.1 ЦК України, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Як вбачається із змісту ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п.1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання із усіх відкритих в Банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконання зобов`язань перед банком.
Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же самий строк.
Судом установлено, що банк взяті на себе зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі.
ОСОБА_1 були прийняті умови договору, про що свідчить її підпис на заяві про ознайомлення з Умовами надання банківських послуг.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Пунктом 2.1.1.7.6 умов і правил надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.
Як стверджено наданим банком розрахунком відповідач свого зобов`язання не виконала. Так, станом на станом на 07.11.2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 17 686,76 грн., з яких: 4 564,92 грн. заборгованість за кредитом; 2 293,27 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 9 996,17 грн. заборгованість за пенею; 832,40 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 подала суду відзив, в якому просить застосувати строки позовної давності, так як останній платіж в розмірі 400,01 грн. по погашенню заборгованості за кредитом було нею здійснено 08.07.2015 року, а позивач за захистом свого права звернувся лише 09.12.2019 року, тобто більше ніж через 3 роки, тому просила суд з цих підстав відмовити в позові банку.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Судом встановлено, що останній платіж відповідачем внесено 08.07.2015 року.
Отже, з серпня 2015 року розпочався строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом порушених прав, банк звернувся до суду з даним позовом у грудні 2019 року, а отже пропустив трирічний строк для звернення з позовом до суду.
З врахуванням наведеного, суд робить висновок про сплив позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами, адже про сплив позовної давності заявила відповідач у справі. Що є підставою для відмови в задоволені позову в частині стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом.
Разом з тим, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.
Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.
Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені, штрафу.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що строк позовної давності сплинув і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.
Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.
Згідно висновку Верховного Суду № 14-10цс18 від 28.03.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Суд встановив факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.
Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.
Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.
Тому суд робить висновок, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, необхідно відмовити в зв`язку з пропуском Банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.
Керуючись ст.ст.10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 256, 267, 253, 509, 510, 526, 546, 611, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В позові Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д; ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (паспорт Серія НОМЕР_2 , виданий Рожищенським РВ УМВС України у Волинській області 02.08.2006 року).

Повний текст рішення складено 04.03.2020 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч