РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/15425/18

Провадження № 22-ц/4815/160/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.

секретар судового засідання - Ковальчук Н. М.

учасники справи:

позивач - Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави

в особі Рівненської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2019 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 46 хвилин, повний текст рішення складено 11 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненської міської ради збитки у формі упущеної вигоди, спричинену не укладанням договору пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Рівне в сумі 321 901 грн. та судовий збір у сумі 4 828, 51 грн. за подання позовної заяви на користь прокуратури Рівненської області.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2019 року позовну заяву Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Рівненської міської ради збитки у формі упущеної вигоди у сумі 321 901 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Рівненської області понесені судові витрати в сумі 4828 грн. 51 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 20.07.2012 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради були видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за №01-м/96, які не містили зобов`язань фінансового характеру для замовника. 09.10.2014 року ОСОБА_1 , як замовник будівництва звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявою про надання дозволу на виконання будівельних робіт, об`єкт - будівництво автозаправного комплексу з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів по АДРЕСА_1 , категорія складності - V. ОСОБА_1 04.11.2014 року було надано відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт за № ІУ 91. 26.08.2015 року ОСОБА_1 видано сертифікат № ІУ 37 на вищезазначений об`єкт нерухомості. Будь-яких звернень щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури зі сторони Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_1 не надходило, не було направлено пропозиції про укладення такого договору та не повідомлено про обов`язок його укладення. Крім того, доказів направлення такого повідомлення щодо укладення договору про пайову участь, позивачем не надано. Не направлення повідомлення щодо необхідності укладення договору про пайову участь призвела до неотримання позивачем очікуваних доходів. Вважає, що висновки суду про те, що саме відповідач зобов`язаний був звернутися для укладання вказаного договору, не відповідають законодавству. Вказує, що 27.12.2012 року Рівненська міська рада прийняла рішення № 2703, яким затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Рівного, який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладання договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску. На даний час діючим законодавством чітко встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатися із замовником будівництва до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Будь-яких позовів до відповідача, що стосується укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури позивачем не подавалось. Із наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 як замовник будівництва звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявою про надання дозволу на виконання будівельних робіт, об`єкт - будівництво автозаправного комплексу з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів по АДРЕСА_1 , категорія складності - V.

Відповідно до листа Держархбудінспекції №40-302-14/3641 від 24.05.2018, ОСОБА_1 04.11.2014 надано відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт за № ІV 91.

Відповідно до п.2 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України (в редакції, чинній на час введення об`єкту в експлуатацію).

20.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Держархбудінспекції із заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та видачу сертифіката, до якої додано Акт готовності об`єкта до експлуатації №1 від 04.08.2015.

26.08.2015 року ОСОБА_1 видано Держархбудінспекцією сертифікат № ІУ 37 на зазначений об`єкт нерухомості.

Згідно зі ст.40 Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Аналогічну норму наведено в Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради за №2703 від 27.12.2012.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Рівненської міської ради за № 2703 від 27.12.2012 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Рівного , відповідно до п. 1.3 якого, дія цього Порядку поширюється на замовників будівництва, які здійснюють будівництво на території міста Рівного, за винятком тих, що визначені пунктом 1.5 цього Порядку.

Таким чином, правові й організаційні основи містобудівної діяльності на час виникнення спірних правовідносин врегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 4 ч. 1 ст. 1 якого передбачає, що замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Згідно з частиною другою статті 40 зазначеного Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті, до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (частина п`ята статті 40 зазначеного Закону).

Частина третя статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (ч. 9 статті 40 зазначеного Закону).

Враховуючи вказане, відповідач як замовник будівництва мала обов`язок до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації укласти договір про пайову участь. Проте такий обов`язок нею не був виконаний.

Згідно з ч. 2, 3, 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва.

Визначений частиною дев`ятою статті 40 Закону, строк тривалістю у п`ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов`язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об`єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов`язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації.

Як встановлено, ОСОБА_1 , як замовник будівництва з відповідною заявою до Рівненської міської ради чи до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради не зверталася та відповідний договір пайової участі не укладала попри чітко встановлений законом обов`язок, що, в свою чергу, свідчить про її неправомірну бездіяльність, та спростовує покликання апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на те, що Акт про готовність до експлуатації об`єкта був зареєстрований 20.08.2015 року, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи зазначеного Закону.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону (частина перша статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до п.5 рішення Рівненської міської ради №2703 від 27.12.2012 та п. 2.4 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Рівного, пайову участь замовника в розвитку інфраструктури міста Рівного (у відсотках від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта) для будівництва автозаправних станцій затверджено у розмірі 10%, що відповідає положенням Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Враховуючи відсутність договірних відносин між сторонами у справі та характер позовних вимог, які ґрунтуються на завданні відповідачем позивачу шкоди внаслідок неукладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста та несплати внеску пайової участі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, які регулюють деліктні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує правову норму, умови договору, угоди тощо та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Порушення відповідачем зобов`язання, встановленого Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», щодо укладення договору та сплати пайової участі, вказує на протиправність поведінки ОСОБА_1 ..

Відповідач не зверталась з приводу укладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, що свідчить про її бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій, в результаті чого настали негативні наслідки: Рівненська міська рада була позбавлена коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту у відповідному розмірі.

Протиправна поведінка ОСОБА_1 у формі бездіяльності перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із наслідками у формі упущеної вигоди. Вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач ОСОБА_1 повинна довести, що в її діях відсутня вина у заподіянні збитків. Доказів відсутності вини у заподіянні шкоди Рівненській міській раді відповідачкою не надано ні під час розгляду судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі, та судом їх також не здобуто.

Згідно п. 2.6 вказаного Порядку, розрахунок пайової участі Замовників під час будівництва об`єктів, вартість яких згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами не визначена, здійснюється за формулою: ПУ = (ЗКВБ - Вз - Вбм - Вім) х Ю % (або інша кількість відсотків), у якій: ПУ - пайова участь; ЗКВБ - загальна кошторисна вартість будівництва; Вз - витрати, пов`язані з придбанням та виділенням земельної ділянки; Вбм - витрати, пов`язані із звільненням будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, що включають також вартість придбання знесеного майна; Вім - витрати на влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій; 10 % (або інша кількість відсотків) - відсоток від вартості будівництва, визначений згідно з пунктом 2.4 Порядку.

Апеляційний суд також враховує, що здійснений позивачем розрахунок заподіяної шкоди у формі упущеної вигоди за вищеописаною формулою на суму 321 901,00 гривень не оскаржений відповідачкою та не спростований, він відповідає вимогам частини 6 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно з якою встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про доведеність позовних вимог, їх обґрунтування належними, достатніми та достовірними доказами, яких не спростовують покликання апеляційної скарги.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване судове рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Хилевич С. В.