Справа № 456/3562/19
Провадження № 2/456/301/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15 січня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями та спорудами належить їй на праві власності. Відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком її покійної доньки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між якими було розірвано 02.02.2019. Її донька тяжко хворіла та була інвалідом І групи, а тому потребувала стороннього догляду. Відповідач погано ставився до неї та за рік до розлучення з донькою забрав з будинку всі свої речі, автомобіль та перейшов жити до матері у с. Станків Стрийського району, де й проживає на даний час. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку перешкоджає вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, зокрема, вона несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг.

Оскільки відповідач без поважних причин понад рік не проживає у спірному житловому будинку, де не залишилося його особистих речей, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Журавльова Л.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6553446 від 21.02.2005 /а.с. 14-15/.

Згідно з довідкою № 997 від 06.11.2019, виданою виконкомом Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області, в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , онук ОСОБА_4 та зять ОСОБА_2 .

Той факт, що відповідач є колишнім зятем позиваки, стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 копією позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зі змісту якої вбачається, що сторони більше двох років перестали підтримувати подружні відносини, на підставі якої суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області 14.01.2019 постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі /а.с. 5, 23-25/.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.02.2019, виданого виконавчим комітетом Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області, судом встановлено, що донька позивачки, а дружина відповідача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 6 /а.с. 26/.

З довідок, виданих Станківською сільською радою Стрийського району Львівської області, № 167 від 27.02.2019, № 277 від 03.04.2019, № 374 від 10.05.2019, № 574 від 31.05.2019, № 623 від 01.07.2019, № 704 від 02.08.2019 судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який зареєстрований у житловому будинку, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та розташований по АДРЕСА_1 , протягом січня - липня 2019 року в даному будинку не проживає, що підтверджують свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підписи яких посвідчені секретарем виконкому Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області Войтановською Г.М. /а.с. 6-11/

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 та часто приходить до неї у гості. Відповідач ОСОБА_2 , який доводиться колишнім зятем позивачки, не проживає у будинку позивачки більше двох років.

Суд надає віри показанням свідка, так як відомостей про її зацікавленість у вирішенні даної справи в суду немає, а її показання не суперечать іншим доказам по справі.

Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким, чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку по АДРЕСА_1 понад рік без поважних причин, що перевищує строк визначений у ч. 2 ст. 405 ЦК України, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з будинком не підтримує, в будинку немає його майна, жодних особистих речей.

Будь-яких даних про те, що відповідач не проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 з поважних причин судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, врахувавши також той факт, що домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право на житло в будинку по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 , відтак позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житлом у будинку АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 24.01.2020.

Суддя Л.В.Гула