КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2020 року місто Київ

Справа №758/11780/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Нежури В.А.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Волкової Світлани Яківни, від 18 травня 2020 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про витребування спадкових грошових коштів, що належать йому за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружині ОСОБА_2 , та невиплачені до сьогодні,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати дії акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» неправомірними.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про витребування спадкових грошових коштів, що належать йому за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 , та невиплачені до сьогодні - закрито.

ОСОБА_1 з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказав на порушення судом норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Представник відповідача подав свій відзив на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, районний суд виходив з того, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самим сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав.

Колегія суддів з цим висновком районного суду погоджується за такого.

За матеріалами справи встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року, у цивільній справі №758/628/18 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» в особі Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про витребування спадкових грошових коштів, що належать йому за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_2 , та невиплачені до сьогодні.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановленні з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 18 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Для застосування підстави для закриття провадження у справі, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних: сторін спору, предмета позову, підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.

У справі № 758/628/18, судове рішення у якій набрало законної сили, сторонами були позивач ОСОБА_1 , відповідач - публічне акціонерне товариство «Ощадний банк України» в особі Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України», предмет спору та вимоги позивача: визнання неправомірними дії відповідача з затримки спадщини, стягнення з відповідача коштів: не нараховані та незаконного утримані з рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у сумі 10156,96 грн, незаконно утримані з рахунку № НОМЕР_3 у сумі 52,00 грн, проіндексовані суми по рахунках № НОМЕР_4 - 0,66 грн, 39760/1175 - 378,00 грн, 9760/12377 - 8228,20 грн та суми індексації 6,71 грн, 3844,85 грн, 83 693,68 грн, відповідно.

Крім того, позивач вимагав: визнати неправомірними дії відповідача, щодо свідомого укладання фіктивного та нікчемного додаткового договору №2 від 13 грудня 2017 року з ОСОБА_2 померлою ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати дію договору від 25 липня 2016 року №149475226 продовженою до 13 грудня 2017 року, дня виплати спадщини по рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 у повному обсязі; договір №2 від 13 грудня 2017 року, сторонами якого є Ощадбанк та ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсним та стягнути моральну шкоду у сумі 30 тис. грн.

У справі №758/11780/19, сторонами є позивач - ОСОБА_1 , відповідач - акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» предмет спору та вимоги позивача: визнання неправомірними дії відповідача з відмови сплати коштів по рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_2 у сумі 12 545,60 грн, з відмови сплати коштів по рахунках № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 у сумі 8 606,86 грн та суми індексації у розмірі 99 038,27 грн, а всього 107 645,13 грн; стягнення з відповідача несплачену суму спадщини.

Зокрема вимога про визнання неправомірними дії відповідача з відмови у сплаті коштів та стягнення вказаних коштів обґрунтовувалось в обох випадках прийняттям позивачем спадщини після смерті ОСОБА_2 , тобто вказані вимоги є тотожними з частиною таких же вимог, щодо яких ухвалено рішення, що набрало законної сили.

У цій справі сторони, предмети та підстави позовів є тотожними (у частині визнання неправомірними дії та стягнення коштів), відмінність полягає лише в тому, що у новому позові позивач зменшив розмір коштів, що підлягають до стягнення, перефразував та звузив виклад позовних вимог.

Проте такі зміни обсягу вимог, перефразування викладу позовних вимог не свідчить про зміну предмета та підстав позову до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі 753/11592/18(провадження № 61-11734св19).

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Щодо посилання скаржника на ту обставину, що відповідачі у вказаних справах є різними - АТ «Державний ощадний банк України» і публічне акціонерне товариство «Ощадний банк України» в особі Головного управління по місту Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Ощадний банк України», то, відповідно до частин першої, третьої статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Аналогічні за змістом положення містить стаття 64 ГК України.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

А тому, у даному випадку позов подано до однієї особи.

За наведеного, не зважаючи на відмінність ціни позову у вказаних справах, сторони, предмети та підстави позовів є тотожними.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

За наведеного, ухвалу районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. У випадках визначених ст. 389 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

В.А. Нежура