Справа № 462/3147/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної 3-тьої стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 03.06.2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 54719,5 грн. за період з вересня 2018 року по травень 2020 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді стоматолога - хірурга на 0,5 ставки. З 1 серпня 2017 року по день звернення до суду заробітна плата відповідачем йому не нараховується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Факт перебування у трудових відносинах та відсутність нарахувань заробітної плати підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м.Львова від 12.04.2018 р та від 09.01.2019 р про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі. Також вказаними рішеннями встановлено, що згідно із штатним розписом Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на 2017 рік, щомісячна заробітна плата стоматолога - хірурга становить 26824 грн. (місячний фонд заробітної плати) /5 ( кількість штатних посад), ставка посади - 0,5 = 2682 грн. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Разом з тим, сторонам було повідомлено, що із врахуванням положень ч.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України, який доповнений Законом №540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»

Процесуальні строки, які були продовжені, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Сторони не скористались своїм правом та протягом 20-ти днів не подали заяв на продовження процесуальних строків.

Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження, не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ № 462/412/18 та 462/6661/18, суд прийшов до наступного висновку.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2018 року у справі № 462/412/18 позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 13410 грн. заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2017 по грудень 2017 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 січня 2019 року у справі № 462/6661/18 позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено, стягнуто з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 21456 грн. заборгованості по заробітній платі за період з січня по серпень 2018 року.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на посаді лікаря стоматолога - хірурга на 0,5 ставки окладу. З 1 серпня 2017 року заробітна плата працівникам поліклініки не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату.

Також встановлено, що розмір заробітної плати, згідно штатного розпису на 2017 рік, становить 26824 грн. (місячний фонд заробітної плати), кількість штатних посад - 5, отже заробітна плата одного лікаря стоматолога - хірурга становить 5364 грн., а оскільки позивач працює на посаді лікаря стоматолога - хірурга на 0,5 ставки окладу, то його заробітна плата становить 2682 грн.

Зазначені судові рішення в апеляційному порядку не оскаржувалися та набрали законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищевказані рішення суду від 12 квітня 2018 року та від 09 січня 2019 року мають преюдиційний характер при вирішенні даного спору.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4723 гривні.

Позивач подав до суду розрахунок, відповідно до якого сума невиплаченої заробітної плати за період з 01 вересня 2018 року по 31 травня 2020 року становить 54719,5 грн, з розрахунку : (( розмір заробітної плати, встановлений судовими рішеннями 2682 грн. Х 16 міс. ( 4 міс. 2018 року та 12 міс. 2019 року ) + (розмір заробітної плати, гарантований законом з 01 січня 2020 року становить 4723 грн. Х 5 міс. Х 0,5.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що рішеннями Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2018 року у справі № 462/412/18 та від 09 січня 2019 року у справі № 462/6661/18 встановлено розмір заробітної плати за період 2018 - 2019 років та такий становить 2682 грн., оскільки таке твердження спростовується вказаними рішеннями, якими визначено періоди стягнення заробітної плати на користь позивача з серпня 2017 року по серпень 2018 року з урахуванням штатного розпису, а не по 2019 рік.

Таким чином, за 2018 року розмір посадового окладу позивача на посаді хірурга стоматолога, встановленого судовими рішеннями, становив 2682 грн., розмір заробітної плати, гарантований законом з 01 січня 2019 року становить 4173,00 грн., а з 01 січня 2020 року - 4723 грн.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, під час розгляду судом даної справи відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що протягом 2018 - 2020 років позивачу ОСОБА_1 проводилося нарахування та виплата заробітної плати, не надано доказів того, що у Комунальній 3-ій стоматологічній поліклініці м. Львова були прийняті та затверджені штатні розписи на 2018 - 2020 роки.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з вересня 2018 року по травень 2020 року відповідач не проводить йому нарахування та виплату гарантованої законом мінімальної заробітної плати, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2020 року у розмірі 47573,5 грн., з розрахунку: ((2682 грн. /розмір заробітної плати, встановлений судовими рішеннями, відповідно до штатного розпису / х 4 місяці ( вересень-грудень 2018 року) + (4173 грн. /мінімальний розмір заробітної плати, гарантований законом / х 12 місяців січень-грудень 2019 року Х 0.5) + (4 723 грн. / мінімальний розмір заробітної плати, гарантований законом / х 5 місяців січень-травень 2020 року Х 0.5 ) = 47573,5 грн.)).

Також, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, суд вважає, що на відповідача слід покласти сплату судового збору на користь держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.2, 12, 81, 89, 141, 263- 265, 280, 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 47573(сорок сім тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. 5 коп. заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2020 року.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь держави 840 гривень 80 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у межах виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова, , місцезнаходження: м.Львів, вул. С.Петлюри, 17.

Суддя: Іванюк І.Д.