_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3062/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

за участю секретаря Громико В.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовноюзаявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що на цей час сторонами припинено ведення спільного господарства, примирення та відновлення сім`ї є неможливими, сторони втратили почуття любові та поваги, шлюб має формальний характер.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2020 року зазначена справа передана до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2020 року зазначена справа передана до Київського районного суду м. Одеси.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовну заяву та розглянути її за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Також, відповідач ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій просила надати сторонам строк на примирення та розгляд справи в загальному порядку.

Суд критично ставиться до зазначеного клопотання, на думку суду відповідач своїми діями намагається затягнути розгляд справи.

Стаття 129 Конституції України гарантує та встановлює основні засаду судочинства, якими є зокрема:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

7) розумні строки розгляду справи судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Так, зазначена справа перебуває в суді 27 грудня 2019 року та сторони мали достатньо часу для примирення.

Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи у порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі; необхідність призначення експертизи, виклик свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи має розгляд справи значний суспільний інтерес.

Згідно з ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування, щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вищезазначеними вимогами.

Відповідно до ч. 6 ст. 274 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З урахуванням викладеного, суд відмовив відповідачеві у задоволенні клопотання про призначення справи за загальними правилами, оскільки предметом спору є розірвання шлюбу, що може бути розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 липня 2008 року, від шлюбу мають дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На цей час остаточно припинили ведення сумісного господарства, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

Суд дійшов висновку, що шлюб сторін має формальний характер, подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має для них істотне значення, тому позовну заяву слід задовольнити.

Керуючись ст. 77, 81, 263-265 ЦПК України, ст. 110, 112 СК України,- ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 04 липня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 320, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Шлюб вважати розірваним в день набрання зазначеним рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 09 вересня 2020 року.

Головуючий Салтан Л. В.