справа № 489/785/20 провадження №2-о/489/43/20
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Інгульський районний відділ в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області, Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Як на підставу заявлених вимог вказала, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, де до теперішнього часу проживає. ЇЇ матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України. На момент її народження мати мешкала в Україні, з 14.12.1981 по теперішній час зареєстрована та постійно проживає по АДРЕСА_1 . Вказала, що після свого народження разом з матір`ю та іншими членами родини постійно проживала за вказаною адресою. За територію України не виїжджала, у школі не навчалася та не працює. У січні 2020 року звернулася до Інгульського районного відділу в місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області із заявою про отримання паспорту громадянина України. 08.01.2020 отримала довідку у якій заначено, що її особу перевірено та встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Так як у видачі паспорту відмовити, роз`яснили звернутися до суду за встановленням факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік.

Представник Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області у судове засідання не з`явився. Надав письмові пояснення в яких зазначив, що виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме можливість звернення до органів міграційної служби для встановлення належності до громадянства України та подальшого документування паспортом громадянина України, має лише встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 рік. Заявнику станом на 1991 рік було 2 роки, тому місце її проживання має встановлювалось відповідно до місця проживання та реєстрації батьків чи одного з них.

У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити.

Заінтересовані особи своїх представників до суду не направили, що не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши присутніх учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Миколаєві, що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 4607.

Мати заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 14.12.1981 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується її паспортом серії НОМЕР_2 .

З паспорту матері заявника вбачається, що крім заявника в неї є ще п`ять дітей різного віку.

Факт реєстрації матері позивача за адресою: АДРЕСА_1 та її дітей, в т.ч. заявника, підтверджується витягом з домової книги.

З пояснень заявника встановлено, що з дати свого народження вона постійно по теперішній час разом з матір`ю проживає в АДРЕСА_1 . В школу вона не ходила та не працює. Отримання паспорту необхідне для реєстрації шлюбу та реалізації інших прав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила факт постійного проживання заявника та її матері з 1981 року по теперішній час.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу.

Згідно пункту 5 частини першої статті 293 ЦПК України суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі статтею 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі Порядок), із змінами, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991.

У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991.

Крім цього, статтею 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для можливості реалізувати належні йому, як фізичній особі право на отримання паспорту громадянина України.

Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що зібраними по справі доказами підтверджено факт постійного проживання заявника у малолітньому віці разом з матір`ю на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, у зв`язку із чим заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаєва, на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991.

Судові витрати з розглядом справи покласти на заявника.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 11.09.2020.

Суддя І.В.Коваленко