233 Справа № 233/6693/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

при секретарі судового засідання Рамазанової В.Х.,

за участі представника скаржника Бєлікової Н.А.,

представника особи, дії якої оскаржуються Нагорської Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на дії державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

Обставини справи:

10.08.2020р. Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» звернулося через свого представника Бєлікову Н.А. (діє на підставі довіреності від 16.12.2019р. а.с.62) до суду зі скаргою на дії державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просить поновити строк звернення зі скаргою до суду. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Масалаб А.О. щодо прийняття постанови від 10.01.2020 року за виконавчим провадженням №60955005 про стягнення виконавчого збору у розмірі 18892,00грн., та визнати неправомірною і скасувати вищевказану постанову.

В обґрунтування скарги посилаються на те, що 09 квітня 2019 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по справі №233/6693/18, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 07.08.2019 р., задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Донецькоблаз», та зобов`язано ПАТ «Донецькоблгаз» Костянтинівське УГГ за власний рахунок відновити газопостачання споживачу за адресом АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Масалаб А.О. від 10.01.2020 р. відкрито виконавче провадження №60955005 з виконання зазначеного рішення.

Також, 10.01.2020 року головним державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 18892,00грн.

Відповідно до резолютивної частини постанови про стягнення виконавчого збору від 10.01.2020р. ця постанова є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення, строк її пред`явлення до виконання три місяці.

Вважаємо постанову про стягнення виконавчого збору від 10.01.2020р. №60955005 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій по фактичному виконанню виконавчого документу, тобто рішення суду повинно бути виконане примусово. В даному випадку, примусового виконання рішення суду не було, оскільки позивач самостійно здійснив дії направлені на добровільне виконання рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження, а відтак правових підстав для стягнення виконавчого збору не було.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1). звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2). звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3). вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4). заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5). інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Порядок та розміри справляння виконавчого збору регламентовано статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону №1404-VIII).

За частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач листами №06/1855-1 від 11.09.2019р., №06/3017-1 від 23.12.2019р., №06/603-1 від 15.04.2020р., №06/1091 від 13.07.2020р. просив споживача надати доступ працівникам управління для обстеження газопроводу та підключення газових приладів. Тобто здійснив всі дії направлені на виконання рішення суду у добровільному порядку ще до відкриття виконавчого провадження. Проте, доступ працівникам газового господарства споживачем надано не було, про що складено відповідні акти.

Відновлення газопостачання здійснюється працівниками, які обслуговують газопроводи чи газоспоживне обладнання, у присутності самого споживача, що фіксується актом підключення до системи газопостачання, який складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Тобто, здійснити підключення до газопостачання без присутності споживача технічно неможливо.

Тобто, наявна ситуація, коли стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій, що визначено п.4 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

До того ж зазначаємо, що споживач має обмежений доступ до газоспоживання за адресом АДРЕСА_1 , тобто механічного від`єднання від системи газопостачання не було.

Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5(далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Відповідно до пункту 8 розділу 3 Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1). у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2). у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3). у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Право на стягнення виконавчого збору не виникає, якщо боржник добровільно виконав рішення суду після того, як минув строк на добровільне виконання і при цьому державний виконавець не провів будь-яких примусових виконавчих дій, а тільки виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та поставу про стягнення виконавчого збору.

Отже, в зв`язку з тим, що державним виконавцем в даному випадку не вчинено жодних заходів, дій з фактичного виконання рішення суду, підстави для прийняття постанови від 10.01.2020р. ВП №60955005 про стягнення виконавчого збору відсутні.

Крім того, відповідно до ст.13 Закону №1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року №276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року №643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Згідно із положеннями п.4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до п.6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, не сприяв жодним чином позивачу у виконанні рішення суду, оскільки останній заінтересований у добровільному виконанні зазначеного рішення, що підтверджується неодноразовими виїздами працівників газового господарства за адресом АДРЕСА_1 , для відновлення газоспоживання. Державний виконавець жодного разу не приймав участі у виїздах за вказаною адресом.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1). фактичне виконання виконавчого документа; 2). вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 11.03.2020 р. у справі №2540/3203/18.

З огляду на наведене, вважаємо, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (ст.449 ЦПК України).

Враховуючи те, що спірну постанову було отримано позивачем 20.07.2020р., що підтверджується відміткою канцелярії та журналом вхідної кореспонденції управління, граничний строк оскарження постанови державного виконавця від 10.01.2020р. 30.07.2020р. 30.07.2020 року скаржник звернувся із адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду, проте ухвалою від 04.08.2020 №200/7165/20-а було відмовлено у відкритті провадження, оскільки вирішення спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Несуттєве прострочення строку для подання даної скарги не порушуватиме й не звужуватиме права інших учасників.

На підставі вищевикладеного, просили поновити строк для подання скарги та її задовольнити.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.08.2020 року провадження по цивільній справі за позовом відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 21.08.2020 року.

21.08.2020р. ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області постановлено витребувати докази за клопотаннями сторін та розгляд по справі перенесено на 02.09.2020р.

В судовому засіданні представник скаржника Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Бєлікова Н.А. (діє на підставі довіреності від 16.12.2019р. а.с.62) підтримала вимоги заявлені у скарзі та просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі за текстом - Відділ) Нагорська Н.В. (діє на підставі наказу №162/В від 20.03.2020р. а.с.79-84, та положення №149/В від 28.12.2019р. а.с.85-88) просила відмовити у задоволенні скарги.

Від представника Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорської Н.В. 20.08.2020р. надійшов відзив на скаргу (а.с.73), у якому представник ВДВС просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що 23.12.2019р. до Відділу із заявою звернувся ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа №233/6693/18 виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 20.12.2019р. щодо зобов`язання Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації за власний рахунок відновити газопостачання споживачу ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 .

10.01.2020р. державним виконавцем Відділу керуючись статтями 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60955005. Разом з тим, відповідно до статей 3, 27 ч.3, 40, 42 Закону, винесено постанову про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які разом із супровідним листом, засобом поштового зв`язку (поштове відправлення №7) направлено на адреси сторін виконавчого провадження.

Відповідно до ч.5 ст.74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно довідки Укрпошти оскаржувану постанову державного виконавця (поштове відправлення №456) Костянтинівське управління по газопостачанню та газифікації отримало 24.01.2020р., проте до суду звернулося 07.08.2020р., тобто, з пропуском на 182 дні встановлених статтею 74 ч.5 Закону строку.

При цьому, за весь період перебування на виконанні виконавчого провадження боржник рішення на даний час не виконав.

З огляду на викладене, вважає скаргу безпідставною, необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Учасниками справи не заперечуються ті обставини, що Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області був виданий виконавчий лист №233/6693/18 від 09.04.2019р., виданий судом 20.12.2019р., яким зобов`язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації за власний рахунок відновити газопостачання споживачу ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 .

10.01.2020р. відкрито виконавче провадження №60955005 про зобов`язання Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації за власний рахунок відновити газопостачання споживачу ОСОБА_1 за адресом: АДРЕСА_1 , та відповідно до статей 3, 27 ч.3, 40, 42 Закону, винесено постанову про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 18892,00грн.

Заявник вважає дану постанову незаконною, а дії державного виконавця неправомірними.

Відповідно до ст.447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За змістом пункту 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди є окремими виконавчими документами.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (у редакції на день винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. У випадку, передбаченому абзацом третім пункту 13 розділу ІХ цієї Інструкції, приватний виконавець не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа виносить постанову про передачу виконавчого документа відповідному органу державної виконавчої служби із врахуванням вимог ст.24 Закону України « Про виконавче провадження».

Згідно із частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: справа №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18) від 06 червня 2018 року, справа №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18) від 06 червня 2018 року, справа №2-01575/11 (провадження №14-425цс18) від 28 листопада 2018 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає закриттю, оскільки розгляд скарги відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.260, 448, 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на дії державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - закрити.

Роз`яснити скаржнику, що справа відноситься до предметної юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Левчук