Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/790/19
Провадження № 2/670/28/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Потапова О.О.,

з участю секретаря Корчової А.І.,

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Яснозірської сільської ради Віньковецького району із вимогою про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач просить визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що після смерті спадкодавця він прийняв спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями. Однак, йому було відмовлено у вчинені будь-яких нотаріальних дій, оскільки відсутні документи що підтверджують право власності на домоволодіння як спадкове майно за спадкодавцем. Відповідно до свідоцтва виданого в 1990 році вказаний будинок з господарськими будівлями (двома сараями, літньою кухнею та домом) належав діду позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично вступила у спадкові права на будинок, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР бабуся позивача, яка проживала з дідом, проте і вона ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, не оформивши спадкові права, залишивши заповіт на батька позивача, який юридично не переоформив свої права на будинок, але фактично їх реалізував.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з підстав оговорених у позовній заяві. Наголосив на тому, що третя особа - ОСОБА_3 , який претендує на 1/6 частину домоволодіння, як інвалід 3 групи, не реалізував своє право на спадщину, не подавши заяву нотаріусу. Наголосив, що дядько відмовився від спадкових прав, про що повідомив суду і що відображено в рішенні Віньковецького районного суду від 16 квітня 2019 року, яке набуло чинності 28 травня 2019 року,тому він втратив право на домоволодіння.

Представник відповідача Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду. Надіслав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 частково визнали вимоги позивача. Зазначили, що з квітня 2015 року ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині, а саме на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10 - бабусі позивача. Остання була зареєстрована в м. Деражня в його будинку на час смерті, тому згідно п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» позивач, як інвалід 3 групи, набув право з моменту її смерті на обов`язкову частку у спадковій масі, - в тому числі на дім в с. Яснозір`я, незалежно від наявності залишеного бабусею заповіту на батька позивача. В інструкції зазначено, що доказом постійного проживання особи разом зі спадкодавцем може бути реєстраційний запис в будинковій книзі. Такий запис існує, оскільки баба була зареєстрована на час смерті в м. Деражня в будинку позивача. Не заперечував щодо укладення мирової угоди з відповідачем. Подав інший позов, який розглядається окремо судом.

Дослідивши надані сторонами докази, слід вважати позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01.03.2017 року, актовий запис № 8, свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 22.08.1990 року, актовий запис № 11. Він як спадкоємець за заповітом в силу ст. 1223 ЦК України прийняв спадкову масу від своєї матері - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво НОМЕР_3 , актовий запис №12), а вона - від свого чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Яснозір`я (свідоцтво НОМЕР_4 , актовий запис № 6). Останній був власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом, про право особистої власності на домоволодіння видане виконкомом Віньковецької районної ради 20.11.1990 року. Права власника домоволодіння,, спадкові права та родинні стосунки між відповідачем та третьою особою не оспорюються і підтверджені представленими позивачем доказами у матеріалах цивільної справи, тому судом не аналізуються. У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання відповідачем, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України вони приймаються без доказування.

Позивач у визначеному законом порядку прийняв спадщину після померлого батька - ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Віньковецького районного суду у справі № 670/641/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та інших осіб, про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування права про державну реєстрацію права власності на спадкове майно. Вказане рішення суду від 16 квітня 2019 року має преюдиційне значення при розгляді цієї справи.

В описовій частині судового рішення у справі № 670/641/17 викладені показання ОСОБА_3 . Він повідомив суду, що знав про те, що має право на спадщину, яка відкрилась після смерті матері - ОСОБА_10 , але заяву до нотаріальної контори не подавав, і разом зі своїм братом - ОСОБА_11 на спадщину він не претендував та переоформляти спадкове майно на своє ім`я не хотів. Аналізуючи його показання у мотивувальній частині рішення у справі № 670/641/17, суд дійшов висновку, що протягом встановленого строку заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори ОСОБА_3 не подавав, оскільки не мав такого наміру, і таким чином пропустив строк для прийняття спадщини, тобто встановив факт його відмови від спадщини.

Із смислового значення ст. 1275 ЦК України при відмові від прийняття спадщини за законом частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом. А частина п`ята статті 1273 ЦК України визначає, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Тобто, відмовившись від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 не вправі претендувати на неї , навіть в тому випадку, якби він довів, що постійно, відповідно до ст. 1268 ЦК України проживав із матір`ю на момент її смерті. Він не довів цього у судовому засіданні, тому суд у справі № 670/641/17 констатував: «При визначенні місця відкриття спадщини потрібно спочатку перевіряти наявність постійного місця проживання (тобто реєстрацію), якщо постійного місця проживання немає - переважне, а якщо немає переважного - тимчасове.

Суд встановив, що ОСОБА_10 на час смерті постійно проживала в с. Яснозір`я із сином - ОСОБА_5 , тобто батьком позивача. Як зазначено у судовому рішенні, в матеріалах спадкової справи (т.1 а.с. 89, (зворот) міститься акт Яснозірської сільської ради від 23.01.2017 року, згідно змісту якого ОСОБА_5 на час смерті матері ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали сумісно за адресою: АДРЕСА_1 , та вказаний факт у судовому засіданні засвідчили всі допитані судом вищезазначені свідки.

Таким чином, суд вважає, що Віньковецькою державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті ОСОБА_10 була заведена правомірно за місцем відкриття спадщини», тобто за місцем проживання, а відповідно і смерті бабки.

Встановлений у судовому засіданні факт постійного проживання ОСОБА_5 зі спадкодавцем ОСОБА_10 в с. Яснозір`я виключає її проживання в м. Деражня з позивачем, а реєстрація її в м. Деражня у позивача, на момент смерті, не є підставою згідно п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для набуття права на спадкову масу.

Посилання представника третьої особи на п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» де зазначено, що доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем може бути реєстраційний запис в будинковій книзі, недоречне. Встановлено і не оспорюється сторонами та обставина, що ОСОБА_10 була зареєстрована в м. Деражня у будинку третьої особи, але сама подія реєстрації особи не є тотожною із поняттям проживання (постійного, тимчасового, переважного).

Із змісту ст. 29 ЦК України слідує, що фізична особа вільно вибирає собі місце проживання. ЇЇ місцем проживання є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Будучи зареєстрованою в м. Деражня, щоб син мав пільги, ОСОБА_10 постійно проживала в с. Яснозір`я Віньковецького району, що встановлено вище зазначеним судоми рішенням, та показаннями свідків. Тому ОСОБА_3 для реалізації спадкових прав, незалежно від наявності в нього інвалідності, повинен був, відповідно до ст. 1269 ЦК України звернутись із заявою в нотаріальну контору, що він проігнорував, відмовившись від подання заяви, а відповідно від вступу у спадкові права, тому втратив право на обов`язкову частку надане йому ст. 1241 ЦК України у спадщині.

Факт неподання ним заяви до нотаріуса про прийняття спадщини через небажання його та брата вступати у спадкові права, виключає можливість цієї особи претендувати на спадкову масу в цілому, зокрема на 1/6 частину спірного домоволодіння АДРЕСА_1 , незважаючи на наявність його інвалідності

Із судового рішення у справі № 670/641/17 слідує, що після смерті ОСОБА_10 залишила заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_5 - батькові позивача. Вона після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6 в 2004 році, а батько позивача після її смерті в 2007 році, не переоформили спадкових прав на будинок, але кожен з них в силу ст.1261 (спадкоємець першої черги за законом) та ч.1 ст.1223 ЦК України (спадкування за заповітом) набув таке право. Відповідно ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 вправі скористатись набутим його батьком правом на спадкове майно, тобто на будинок АДРЕСА_1 .

Його право визнане відповідачем та підтверджене представленими доказами, тому позовні вимоги ним доведені.

Позивач у встановленому порядку не може оформити право власності на даний житловий будинок, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на нього, що підтверджено повідомленням приватного нотаріуса Барського нотаріального округу № 254/01-16 від 9.08.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ч.1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Суд приходить до висновку, що оскільки спадкування охоплює перехід всіх прав та обов`язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини ст. 1219 ЦК України), то спадкуванню підлягають і права та обов`язки щодо об`єктів нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. А отже такі права та обов`язки можуть успадковуватись, оскільки вони не припиняються зі смертю спадкодавця, а будуть існувати доти, доки буде існувати об`єкт нерухомості та до юридичного оформлення прав власності на нього спадкоємцем.

Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третьої особи - ОСОБА_3 та інших осіб.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 1216-1222, 1297-1299 ЦК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на домоволодіння з господарськими будівлями розташоване по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності на нерухоме майно набувається з моменту його державної реєстрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду через Віньковецький районний суд до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя О.О.Потапов