РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Бідюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до шести місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці її проживання та місці проживання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з нею та сином або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмежити спілкування ОСОБА_3 з сином.

В обгрунтування заяви покликається на те, що триває процес розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 . Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5 , який проживає з нею. Під час спільного проживання ОСОБА_3 завдавав їй тілесні ушкодження, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння або під дією заборонених речовин, ображав та залякував сина. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства щодо ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування триває. Вона та син перебувають на обліку як сім`я, яка пережила домашнє насильство. При зустрічах з батьком дитина стає схвильованою, перебуває в емоційному напруженні. Розпорядженням міського голови ОСОБА_3 визначено час спілкування з сином виключно одну суботу в місяць з її обов`язковою присутністю. ОСОБА_3 відвідує психолога, але не залишає її з сином у спокої: весь час її переслідує, постійно пише смс-повідомлення, забороняє користуватися спільним будинком, погрожує, що приїде забрати сина, направляє родичів та знайомих до місця проживання для контакту з дитиною, тому існує реальна загроза викрадення дитини. Для забезпечення захисту від повторного домашнього насильства щодо неї та сина просить застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі в порядку глави 13 ЦПК України.

В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та пояснила, що її чоловік протягом тривалого часу під час перебування у шлюбі вчиняв щодо неї насильство. В січні 2020 року вивіз її в поле та в присутності сина протягом трьох годин наносив тілесні ушкодження. За цим фактом порушено кримінальне провадження. Чоловік вживав наркотики та неодноразово лікувався. Вона намагалася йому допомогти, поки не відчула загрози своєму життю. Після побиття переїхала з сином жити до своїх батьків. Однак, чоловік продовжує тиснути на неї психологічно: приїздить під будинок, кричить, пише постійно смс-повідомлення, наполягає на примиренні, весь час каже, що забере сина. На дитину теж постійно психологічно давить, щоб він їхав з ним. Під час зустрічей з сином чіпляється до неї, щоб поверталася до нього. Вона не може водити дитину в садочок, тому що ОСОБА_3 погрожує забрати його, підсилає своїх родичів, зокрема, племінника, щоб виманили сина з подвір`я. Змушена постійно перебувати в оточенні своїх рідних, бо боїться зустрічі з чоловіком наодинці та повторення пережитого. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Представник заінтересованої особи заперечила проти задоволення заяви та зазначила, що факт перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не підтверджений жодними доказами, а грунтується лише на словах заявниці. У відкритому кримінальному провадженні ОСОБА_3 не має процесуального статусу підозрюваного, обвинувального вироку немає, а тому він вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено. Події відбувалися в січні 2020 року, а із заявою про видачу обмежувального припису заявниця звернулася у вересні 2020 року, що свідчить про те, що вона не вбачала будь-якої загрози зі сторони свого чоловіка. В довідці центру соціальних служб відсутні будь-які дані щодо того, що підставами постановлення на облік були дії ОСОБА_3 . Видача обмежувального припису може фізично позбавити батька можливості бачитися та спілкуватися з дитиною у визначені розпорядженням дні побачень. Син любить проводити час з батьком, а ОСОБА_3 робить все можливе, щоб не втрачати зв`язок з сином, але заявниця через власні образи перешкоджає їх спілкуванню. Довідки про стан здоров`я не доводять факту завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . Переписка між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свідчить, що ОСОБА_3 бажає примиритися з дружиною та хоче бачити сина. Будь-яких погроз чи образ вона не містить. Просить відмовити в задоволенні заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28 вересня 2014 року перебували у шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду від 14 травня 2020 року у справі №569/1718/20 розірвано. На рішення суду ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Малолітній синпроживає з матір`ю в помешканні її батьків.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п.2, 7 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За положеннями п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п.3, 4, 14 та 17 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п.6, 8 ч.1ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 10 січня 2020 року Рівненським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області відкрито кримінальне провадження 0000153 за заявою ОСОБА_1 про нанесення чоловіком тілесних ушкоджень. Досудове розслідування за вказаною заявою триває.

Про отримання ОСОБА_1 10 січня 2020 року тілесних ушкоджень свідчить протокол дослідження діагностичного центру РАМ та повідомлення КНП "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради від 5 лютого 2020 року про перебування заявниці на стаціонарному лікуванні. При цьому, суд звертає увагу, що дослідження ОСОБА_3 проведено о 1 годині 18 хвилин ночі, що нетипово для звичайного обстеження стану здоров`я. Крім того, в судовому засіданні представник заінтересованої особи пояснила, що ОСОБА_3 не заперечує того факту, що в сім`ї сталася бійка.

Щодо покликання представниа заінтересованої особи на відсутність обвинувального вироку, яким встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, то суд зауважує, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття щодо нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З 5 березня 2020 року ОСОБА_1 та її син перебувають під соціальним супроводом Рівненського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Рівненського міськвиконкому як сім`я, що опинилася у складних життєвих обставинах, з метою подолання наслідків психотравмуючих подій від пережитого домашнього насильства.

Відсутність в довідці даних щодо причетності ОСОБА_3 до необхідності постановлення заявниці та сина на облік в центрі соціальних служб не спростовує факту вчинення останнім домашнього насильства.

Розпорядженням Рівненського міського голови № 680-р від 2 вересня 2020 року ОСОБА_3 встановлено можливість побачень з дитиною у присутності матері у другу суботу місяця з 13 години до 18 години та щороку на третій день Різдва, Великодня, Трійці з 12 години до 17 години.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

ОСОБА_1 в судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_3 постійно надсилає смс-повідомлення, забороняє користуватися спільним будинком, погрожує забрати сина, що вбачається також з долученої до заяви переписки між ними.

На думку суду, наполегливе намагання заінтересованої особи примиритися з заявницею, достеменно знаючи при цьому, що бажання поновлювати спільне сімейне життя остання не має, а також вимагання зустрічей з сином поза встановленого розпорядженням міського голови часу побачень свідчить про вчинення ОСОБА_3 психологічного тиску на заявницю, що негативно впливає на її психічне здоров`я через постійні побоювання за свою безпеку та страх відібрання дитини.

Тривалий час між подіями 10 січня 2020 року та зверненням заявниці до суду із заявою не свідчить про відсутність загрози для заявниці зі сторони заінтересованої особи, оскільки після побиття остання перейшла жити до своїх батьків і перебувала під захистом рідних.

Враховуючи фактичні обставини справи та наявні ризики, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 як жертва домашнього насильства потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Разом з тим, суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Суду не надані докази вчинення насильницьких дій щодо малолітнього сина ОСОБА_5 та негативного впливу на психологічний стан хлопчика, а тому, враховуючи принцип пропорційності, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_3 можливості спілкуватися з сином у визначений розпорядженням міського голови спосіб. Відтак, заява про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню.

За правилами ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 13, 89, 263, 265, 273, 350-6, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три місяці, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 та місці проживання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , за винятком встановлених розпорядженням міського голови № 680-р від 2 вересня 2020 року днів та годин побачень з дитиною;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, за винятком встановлених розпорядженням міського голови № 680-р від 2 вересня 2020 року днів та годин побачень з дитиною.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган міської ради за місцем проживання заявника.

Учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;.

заінтересована особа - ОСОБА_3 АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя