Справа № 523/5734/19
Провадження №2/523/1944/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"07" вересня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Шевчук М.Є.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами в яких зазначила, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 вони придбали нежитлове приміщення 2Т, в будинку АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Мазда», р/н НОМЕР_1 . За рішенням суду від 01.04.2019р. шлюб між ними був розірваний. В добровільному порядку поділити спільне сумісне майно подружжя відповідач відмовляється. Посилаючись на зазначені вище обставини, та вважаючи, що нежитлове приміщення та транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, а також на те що з нею проживають двоє малолітніх дітей, та посилаючись на ст.70 СК України, просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на ѕ частини нежитлового приміщення, та стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ѕ частин транспортного засобу в розмірі 101 250,00грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Її представник пред`явлені позовні вимоги підтримала, направила до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином через його представника ОСОБА_4 . Відзив на позовну заяву не надав.

За письмовою згодою представника позивача, неповажної неявки в судове засідання відповідача та не надання відзиву на позовну заяву, справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Крім того суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2009р. по 01.04.2019р. сторонами по справі, на ім`я ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на:

нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , на підставі додаткової угоди від 19.05.2014р., акту приймання-передачі від 19.05.2014р., технічного паспорту від 27.10.2017р.;

транспортний засіб марки «Мазда», р/н НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , видавник ТСЦ 5141).

Отже придбання нежитлового приміщення та автомобіля в період зареєстрованого шлюбу вказує на те, що вони належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Також під час зареєстрованого шлюбу у подружжя ОСОБА_5 народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу малолітні діти проживають разом з матір`ю, ОСОБА_2 . На підставі судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 18 березня 2019р. (справа №523/2252/19) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 були стягнути аліменти на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку боржника, щомісячно.

Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Разом з тим, за приписами частини третьої ст. 70 СК за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що придбане нежитлове приміщення та транспортний засіб марки є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу в рівних частках.

Суд вважає, що правових підстав для відступлення від рівності часток подружжя під час поділу майна немає, так як з боку позивача суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би доводив такі підстави, передбачені ч.3 ст.70 СК України. Так, позивачем суду надана лише копія судового наказу про стягнення аліментів, втім суду не надано грошовий еквівалент аліментів, які стягуються та докази, що такий розмір є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей, їх лікування.

При вирішенні питання щодо поділу спільного майна суд виходить з наступного обґрунтування.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68 СК). Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Як встановлено судом, шлюб між сторонами був розірваний 01 квітня 2019р. Отже, при вирішенні питання щодо поділу спільного сумісного майна, право на яке виникло у сторін під час зареєстрованого шлюбу, в силу СК України, слід керуватися нормами глави 26 Книги третьої ЦК України «Право спільної власності».

Так, згідно ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України транспортний засіб, який належить сторонам по справі на праві спільної власності, є річчю неподільною.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Така згода фактично отримана від ОСОБА_2 у вигляді пред`явленого позову.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що транспортний засіб перебуває у постійному користуванні відповідача ОСОБА_3 , про що зазначила представник позивача у письмових поясненнях. За загально відомими обставинами автомобіль не може бути поділений в натурі. Згідно судового експертного висновку № СЕ-2511-2-1124.19 від 23 грудня 2019р. середньоринкова вартість спірного автомобіля марки «Мазда», р/н НОМЕР_1 на теперішній час складає 136 170,00грн.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення пред`явлених позовних вимог частково, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсацій вартості Ѕ частини спірного автомобіля, що складає 68 085,00грн., з припиненням права спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що в даному випадку за ОСОБА_3 слід залишити транспортний засіб в приватній особистій власності, так як такий перебуває в його постійному користуванні. Суд вважає, що саме такий порядок поділу транспортного засобу остаточно вирішить виниклий між сторонами спір в частині розпорядження, володіння та користування вказаною річчю. Інший спосіб, визначення ідеальних часток, призведе до неможливості спільного користування неподільною річчю, а як наслідок до додаткових спорів.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3932,40грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати, що нежитлове приміщення 2Т, в будинку АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки «Мазда», р/н НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (іпн. НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення 2 (два) Т, в будинку АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (іпн. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (іпн. НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу марки «Мазда», р/н НОМЕР_1 , в розмірі 68085 (шістдесят вісім тисяч вісімдесят п`ять) грн. 00 копійок.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на нежитлове приміщення 2Т, в будинку АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки «Мазда», р/н НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (іпн. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (іпн. НОМЕР_3 ) понесені судові витрати в розмірі 3932,40грн.

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2020р.

Суддя