Дата документу 26.02.2020 Справа № 336/6637/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6637/18 Головуючий у 1-й інстанції: Марко Я. Р.
провадження № 22-ц/807/350/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 03.12.2007р. подав підписану ним анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, що разом з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», складає між ним та банком договір. На виконання умов вказаного договору банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 8 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відповідності до пунктів 3.2 та 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач належним чином не виконував умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, внаслідок чого станом на 30.09.2018 року у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 112 363, 22 грн., у тому числі: 6 711, 76 грн. заборгованість за кредитом; 105 651, 46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 04.12.2007р. по 31.01.2018р., яку банк просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.12.2007р. у сумі 112 363,22 грн. що складається із заборгованості за кредитом у сумі 6 711,76 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 04.12.2007р. по 31.01.2018р. у сумі 105 651, 46 грн., а також судовий збір у сумі 1 762 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019р. залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 27 лютого 2019р.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на скаргу банк наголошує на тому, що судом правильно встановлені обставин у справі, що Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку складають між відповідачем та банком договір. Крім того, відповідачем також підписана довідка про умови користування кредиткою «Універсальна», а також отримано декілька перевипущених карток, якими він користувався. Тому вважає, що підстав для скасування рішення суду не мається.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2019р відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та визначено здійснити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику учасників.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 січня 2020р. справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020р. з урахуванням того, що рішення у справі ухвалено в заочному порядку та відповідач не зміг надати відповідні докази, заперечуючи проти позову банку, а також, що адвокатом відповідача було подано клопотання про витребування чисельних доказів, змінено порядок розгляду справи зі спрощеного без виклику учасників на розгляд у судовому засіданні та частково задоволено клопотання про витребування доказів.

На виконання ухвали апеляційного суду банком частково були надані витребувані докази, які долучені до матеріалів справи ( а.с. 166-189).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Луньова С.М., який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши додаткові докази, надані банком на запит суду, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія визнала апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі заяви відповідача від 03.12.2007р. про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку останній погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідач погодився щомісячно до 25 числа наступного за звітним сплачувати 7% від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом та комісії за зняття готівки (а.с.8).

Суд зазначав, що зміст заяви позичальника, Умов та правил надання банківських пос-

луг та довідки про умови кредитування свідчить про те, що вони містять всі істотні умови

договору про надання фінансових послуг, передбачені главою 71 Цивільного кодексу Ук-

раїни.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитну картку та встановивши на неї кредитний ліміт. Але відповідач не надав суду заперечень проти зазначених обставин і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі.

Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустивши прострочення в платежах, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаній в розрахунку банку сумі, в тому числі, заборгованість за кредитом, за відсотками. Відповідач не оспорив також і наданий банком розрахунок, не подав доказів на його спростування повне або часткове.

Суд вказував, що відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача та документів, які б підтверджували наявність розбіжностей у сумі взаєморозрахунків, суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що факт наявності заборгованості за договором від 03.12.2007р. у визначеній банком сумі є доведеним, зокрема, по кредиту в розмірі 6 711, 76 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 105 651,46 грн. за період з 04.12.2007р. по 31.01.2018р., оскільки він документально підтверджений та відповідачем в порядку статей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України не спростований. У зв`язку із зазначеним суд задовольнив вимоги банку в повному обсягу, ухваливши заочне рішення у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що ним підписана 03.12.2007р. анкета позичальника та заява позичальника № ZPXRF957271546, а також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Але наголошує на тому, що з її змісту є незрозумілим, за яким кредитом у відповідача виникла заборгованість, оскільки анкета містить дві позиції договірних відносин.

Колегія встановила, що у змісті анкети від 03.12.2007р., підписаної відповідачем, дійсно маються відомості про дві самостійні послуги: строковий кредит на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» терміном з 03.12.2007р. по 03.10.2008р. із сумою наданого на придбання товарів кредиту у розмірі 4 637,60 грн. та надання картки кредитка «Універсальна» ( а.с. 7).

Але, як вбачається з позовної заяви, рішення суду, відзиву банку на апеляційну скаргу, банк вимог за кредитним договором «Розстрочка» у цій справі не заявляв, та такі вимоги судом не вирішувались. Заявлені та вирішувались вимоги саме з правовідносин, що виникли на підставі надання кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна».

Встановлено, і цього не заперечує відповідач та його адвокат, що ОСОБА_1 на підставі анкети від 03.12.2007р. отримав також кредитну картку № НОМЕР_1 та ПІН для її авторизації, про що безпосередньо вказано у анкеті-заяві.

В скарзі відповідачем зазначено, що банком не вказано, а судом не встановлено, яку саме кредитну картку отримано ним «Товари у розстрочку» абр кредитку «Універсальна», а він не пам`ятає про це за давністю часу. Проте у самій заяві мається відмітка, що відповідач отримав саме кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». На це додатково вказує довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 03.12.2007р. одночасно із анкетою-заявою ( а.с. 8).

Отже, правовідносини між сторонами у цій справі виникла саме з користування кредиткою «Універсальна».

Також у скарзі зазначається, що за посиланням банку встановлення та зміна кредитного ліміту відбувається на підставі п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських

послуг, тобто самостійно банком без узгодження з позичальником. Але будь-які Умови та

правила ОСОБА_1 не підписував, доказів про ознайомлення з ними матеріали справи не містять. А тому при вирішення спору не можна керуватись їх положеннями.

Такі доводи відповідача є слушними, оскільки дійсно в матеріалах справи не міститься підписаної 03.12.2007р. редакції Умов та правил надання банківських послуг, як і Тарифів банку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, тільки письмовий документ із узгодженням в ньому притаманних для кредитного договору істотних умов, підписаний сторонами, може підтверджувати наявність кредитного договору, укладеного на цих умовах.

Але надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, який заперечує факт ознайомлення саме з ними під час підписання анкети-заяви позичальника 03.12.2007р., тому не можуть бути складовою кредитного договору, укладеного на її підставі.

За таких обставин, суд дійшов помилкового висновку, вважаючи, що сторони узгодили умови договору в належний спосіб, а Умови та правила надання банківських послуг можна вважати складовою договору та керуватись ними при вирішенні спору між сторонами у справі.

Проте колегія вважає правильними висновки суду в тій частині, що істотні умови кредитного договору визначені у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана відповідачем, саме і є узгодженими між сторонами. Тому саме за цими умовами і слід аналізувати виконання відповідачем договору із банком.

В апеляційній скарзі відповідачем зроблено розрахунок, згідно з яким боргу у нього пе-

ред банком у відносинах, які виникли з анкети-заяви від 03.12.2007р., не мається. Але такий розрахунок колегія вважає не вірним з огляду на наступне.

Так, у довідці про умови кредитування передбачались такі умови договору: 30 днів пільгового періоду, базова процентна ставка за користування кредитним лімітом у розмірі 3 % на місяць (тобто 36 % на рік) на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у рік. Комісія за обслуговування кредиту не передбачена. Розмір мінімального щомісячного платежу на погашення тіла кредиту та відсотків 7 % від заборгованості зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. За порушення зобов`язань позичальником передбачена пеня, яка нараховується за кожен день прострочення, а також штраф у випадку прострочення платежу більш як на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості ( а.с. 16).

Передбачена також збільшена процентна ставка у розмірі 4,5% на місяць у випадку перевищення позичальником розміру кредитного ліміту.

Саме на таких умовах слід відслідковувати виконання договору відповідачем.

Для з`ясування розміру кредитного ліміту та погашень, здійснених відповідачем, слід дослідити відомості, що містяться у виписці про рух коштів по рахунку відповідача.

Банком надані на запит суду виписка про рух коштів по рахунку відповідача, світлини відповідача з картками, довідка банку про видані відповідачу картки, довідка про встановлення та зміну кредитного ліміту ( а.с. 169-189).

Так, з довідки банку вбачається, що згідно з заявою відповідача ним були отримані такі картки: № НОМЕР_2 зі строком дії 09/09, № НОМЕР_3 05/09, № НОМЕР_4 01/10, № НОМЕР_5 06/13, № НОМЕР_6 06/17 ( а.с. 174). Ці обставини підтверджуються також світлинами відповідача з картками ( а.с. 169-172).

Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У наданій банком виписці, яку колегія визнає належним і допустимим доказом у справі, відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості. Фактичний рух по рахунку вважається фактом доведеності отримання відповідачем карток та користування ними і кредитними коштами, оскільки тільки йому було відомо ПІН-коди.

З довідки банку вбачається, що 22.12.2007р. на отриману відповідачем картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/09 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн., 11.07.2008р. кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., 17.09.2008р. збільшено до 7000 грн., 21.04.2009р. зменшено до 4500 грн., 15.11.2011р. збільшено до 5000 грн., 03.09.2016Р. збільшено до 8 400 грн., 20.06.2014р. зменшено до 7470 грн., 13.08.2014р. зменшено до 6 720 грн., та в такому розмірі він залишився ( а.с. 173). Вказана інформація чітко відслідковується у довідці про рух коштів по рахунку відповідача, а тому є достовірною.

З тієї ж довідки про рух коштів відслідковується, що відповідач активно користувався усіма отриманими в банку вище зазначеними картками. Так, він знімав готівкові кошти, оплачував товари та послуги, поповнював рахунок власними коштами. Часто відповідач у витратах перевищувала наявну на картці суму та потім погашав її, що, власне, і є користуванням кредитним лімітом.

Інших даних про збільшення кредитного ліміту після 13.08.2014р., коли його було зменшено до суми 6 720 грн., виписка, яка є належним і допустимим доказом, не містить. А сума непогашеного кредиту за випискою визначена 6 711,76 грн., тому саме цю суму має повернути позичальник відповідно до вимог статті 1054 ЦК України.

Що стосується відсотків, колегія не погоджується з визначеним банком розміром заборгованості за такими обставинами.

Так, згідно з довідкою про умови кредитування, розмір відсотків в ній визначено у ставці 36 % річних. Та змін до умов кредитування в частині збільшення відсоткової ставки, які були б підписані відповідачем, матеріали справи не містять. Тому відсотки за весь період користування кредитним лімітом, який продовжувався отриманням відповідачем перевипущених карток, мають нараховуватись за ставкою 36 % річних.

Проте, з наданого банком розрахунку вбачається, що ставка відсотків, які нараховувались на заборгованість по кредитному ліміту, є дуже варіативною: до 01.01.2013р. відсотки нараховані за ставкою 36 % річних, з 01.01.2013р. за ставкою 30 % річних, з 01.09.2014р. за ставкою 34,80 % річних, з 01.04.2015р. за ставкою 43,20 % річних ( а.с. 3-6).

Оскільки зменшені ставки відсотків у розмірі 30 % та 34, 80 % річних не порушують прав позичальника, то заборгованість по відсоткам, визначена за цими ставками наростаючим підсумком станом на 31.03.2015р. в сумі 3 494,79 грн. колегією не перераховується.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 3 статті 1056-1 ЦК України банк не міг в односторонньому порядку змінювати визначену договором процентну ставку на більшу, а тому заборгованість за відсотками з 01.04.2015р., нарахована за ставко. 43,20 % річних, під- лягає перерахунку за ставкою 36 % річних.

У періоді заборгованості з 01.04.2015р. міститься 1278 днів, тому розмір заборгованості по відсоткам становить: 6711,76 грн. х 36 : 100 : 360 х 1278 = 8577,63 грн.

До вказаної заборгованості слід додати виведену станом на 31.03.2015р. та маємо загальний розмір заборгованості по відсоткам: 3 494,79 + 8 577,63 = 12 072,42 грн., яку і слід стягнути з відповідача на користь банку.

Всю решту визначеної банком заборгованості по відсоткам колегія вважає необґрунтованою, у зв`язку з чим вона стягненню не підлягає.

В скарзі також йдеться про порушення судом норм процесуального права, що виразилось у розгляді справи за відсутності не повідомленого про судові засідання відповідача.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позовну заяву банку та жодну судову повістку відповідач не отримав ( а.с. 35-36, 40-41), що у такому разі є обов`язковою підставою у відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення суду.

Отже, враховуючи, що доводи скарги колегією визнані частково обґрунтованими, з урахуванням допущених судом порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи у відповідності до вимог п. 3 ч. 3, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Ухвалюючи у справі нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат.

Так, банком заявлено позов на суму 112 363,22 грн., за подання якого сплачено судовий збір в сумі 1762 грн., а задоволено позов на суму 18 784,18 грн., тому позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача сума судових витрат: 1762 грн. х 18 784,18 грн. : 112 363,22 грн. = 244,41 грн.

Відповідачем сплачено за перегляд заочного рішення судовий збір в сумі 384,20 грн., за подання апеляційної скарги - 2643 грн., всього 3 027,20 грн. У позові банку до відповідача відмовлено на суму: 112 363,22 грн. 18 784,18 грн. = 93 579,04 грн., тому відповідачу пропорційно до цієї суми належить до компенсації за рахунок позивача судовий збір у сумі: 2643 грн. х 93 579,04 грн. : 112 363,22 грн. = 2 200,57 грн.

Взаємозарахуванням належних сторонам сум судового збору визначається остаточно сума, яка припадає до компенсації відповідачу за рахунок позивача: 2 200,57 244,41 = 1956,16 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову АТ «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 03.12.2007р. у сумі 18 784 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 18 копійок, в тому числі, заборгованість за кредитом у сумі 6 711 (шість тисяч сімсот одинадцять) гривень 76 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 04.12.2007р. по 31.01.2018р. у сумі 12 072 (дванадцять тисяч сімдесят дві) гривні 42 копійки.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1 956 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 16 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.