_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 515/697/19
Провадження № 2/947/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Салтан Л.В.,

при секретарі: Громико В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області Міністерства Внутрішніх справ України, Територіального сервісного центру № 5145 регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Біляївський міськрайонний ВДВС Головного ТУ юстиції в Одеській області, про скасування арештів, розшуку з автомобілю, -

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовною заявою, яку надалі вточнила, до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області Міністерства Внутрішніх справ України, Територіального сервісного центру № 5145 регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження автомобілю марки «MAZDA 323», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , шляхом зняття будь-яких розшуків, арештів та обтяжень на автомобіль, посилаючись на те, що зазначені арешти перешкоджають позивачеві розпоряджатися майном.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовну заяву.

Представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області Міністерства Внутрішніх справ України у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її безпідставність. Також, представник відповідача зазначає, що відповідач є неналежним.

Представник відповідача Територіального сервісного центру № 5145 регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України, представник третьої особи Біляївського міськрайонного ВДВС Головного ТУ юстиції в Одеській області у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що, відповідно до результатів звірення по всіх базах на АМТ, автомобіль марки «MAZDA 323», 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , на зазначений автомобіль накладено арешти, зокрема: за № 1237 від 14 квітня 2011 року - ДВС м. Біляївка; № 1381 від 08 травня 2014 року - Приморський районний суд м. Одеси; № 7/0-5336 від 04 серпня 2009 року - Біляївський районний суд Одеської області; № 7/0-6439 від 21 липня 2010 року - Київський районний суд м. Одеси; № 713 від 28 березня 2014 року - Приморський районний суд м. Одеси; заборона на реєстрацію та відчуження № 1415 від 25 листопада 2008 року - Біляївський районний суд Одеської області; заборона на відчуження № 431 від 08 квітня 2009 року - ВДВС Біляївського району Одеської області.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, на цей час зареєстровані арешти на зазначений транспортний засіб: у 2008 році накладено арешт на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області; у 2014 році накладено арешт на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси (в межах кримінальної справи № 522/1854/14-к).

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 504/3944/17 від 05 червня 2019 року, у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно із частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України).

Тобто, чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Якщо обмеження прав позивача щодо нерухомого майна відбулися в порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 640/17552/16-ц та від 23 травня 2018 року в справі № 569/4374/16-ц.

Також, суд вважає, що зазначені відповідачі є неналежними, позивачеві слід звернутися з позовною заявою до осіб, на користь яких накладено арешти.

Слід зазначити, що позивач не конкретизував, які саме арешти слід зняти з автомобілю.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. 10-13,76-89, 264-268, 354-355 ЦПК України, ст. 317, 319, 321 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області Міністерства Внутрішніх справ України, Територіального сервісного центру № 5145 регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Біляївський міськрайонний ВДВС Головного ТУ юстиції в Одеській області, про скасування арештів, розшуку з автомобілю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2020 року.

Головуючий Салтан Л. В.