Справа № 183/6705/19
№ 2/183/1487/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-
22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 22 листопада 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстрований шлюбу між ним і відповідачем, актовий запис № 565, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року був розірваний.
Від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі судового наказу № 183/2266/19, виданого 22 квітня 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області з нього на користь ОСОБА_2 ,стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування позову посилається на те, що на даний час він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в тому розмірі, який було присуджено судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року у зв`язку зі зміною його матеріального стану, а саме - на його утриманні перебуває мати, яка хворіє на онкологічну хворобу, перенесла операцію та потребує матеріальної допомоги на лікування.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу № 183/2266/19, виданого 22 квітня 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, згідно заяви від 09 квітня 2020 року просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву до суду не надала.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідачбула належним чином повідомленапро місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлено, що 22 листопада 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , актовий запис № 565, після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 було присвоєне прізвище ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2014 року.
Як зазначає позивач в позові, даний шлюб між ним та відповідачем рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року був розірваний (справа № 183/3209/19).
Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі судового наказу № 183/2266/19, виданого 22 квітня 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, з 04 січня 2020 року та по теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території м. Вугледар Донецької області, що підтверджується довідкою від 29 січня 2020 року за вих. № 54, виданою командиром в/ч НОМЕР_2 .
Позивач зазначив, що він та його члени сім`ї користуються пільгами щодо оплати комунальних послуг, зокрема відповідач ОСОБА_2 .
Згідно довідки про доходи від 10 жовтня 2019 року за вих. № 612, виданої Акціонерним товариством «Інтерпайп НМТЗ» вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді електрозварювальника, його заробітна плата за місцем роботи за період з квітня 2019 року по вересень 2019 року складала 57 200,02 грн. без відрахувань податку з доходів фізичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою, має належний матеріальний стан, що за переконанням суду дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.
Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стягувача (колишньої дружини).
Позивачем надані докази на підтвердження того, що його мати у зв`язку з онкологічною хворобою потребує лікування, перенесла операцію, в той же час, позивачем не надано медичних висновків, що його мати потребує стороннього догляду, не надав доказів витрат на придбання медичних препаратів, а також доказів того, що саме він надає таку допомогу.
Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.
Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Відповідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
В той же час, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходів) щомісяця, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного за судовим рішенням або ж зміни способу їх стягнення.
На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеного судом, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій.
За вимогами ч.7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, то судові витрати компенсуються за рахунок держави.
На підставі викладено та керуючись ст. ст. 150,179,180,181,182, 192 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,- відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Повне судове рішення складене 01 вересня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький