Постанова

Іменем України

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 297/1804/15-ц

провадження № 61-16112св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2018 року у складі судді Гал Л. Л. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк", банк) звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 10 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11/557К-07 (надалі кредитний договір 1), згідно з яким позивач видав кредит у сумі 150 000 доларів США під 12,5% річних. Крім того, 02 листопада 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали другий кредитний договір № 06/2144К-07 (надалі кредитний договір 2), згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 100 000 доларів США.

У відповідності до пунктів 6.1.1, 6.1.4, 9.1, 9.2 та 10.3 вказаних кредитних договорів позичальник ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені в ньому терміни, достроково погасити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також оплатити всі суми пені і штрафів, додатково сплатити пеню за кожен день прострочення платежу, сплатити штраф в розмірі 2% від суми кредиту за кожен випадок, внаслідок невиконання або неналежного виконання умов даних кредитних договорів.

Після цього, ПАТ «Універсал Банк» підписав з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зміни до цих кредитних договорів, а саме:

- додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 2 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 2 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року до договору іпотеки від 10 липня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К. М. за реєстром № 1-3081;

- додаткову угоду № 3 від 18 листопада 2010 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 3 від 18 листопада 2010 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 4 від 18 листопада 2010 року до кредитного договору 2;

-договір від 18 листопада 2010 року про розірвання договору іпотеки від 10 липня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К.М. за реєстром № 1-3081;

-договір від 18 листопада 2010 року про внесення змін до Іпотечного договору від 02 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К.М. за реєстром № 2-4037;

-договір іпотеки від 18 листопада 2010 року посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К.М. за реєстром № 3893;

- додаткову угоду № 4 від 02 листопада 2011 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 5 від 02 листопада 2011 року до кредитного договору 2;

- договір від 02 листопада 2011 року про внесення змін до договору іпотеки від 18 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К.М. за реєстром № 3893;

- додаткову угоду № 5 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 6 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 6 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 7 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 2;

- договір поруки від 21 жовтня 2014 року.

Заборгованість за кредитним договором 1 на 08 червня 2015 року становить 75 616,31 доларів США, а саме: 68 641,79 доларів США заборгованість по сумі кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту 16 747,86 доларів США, 6 578,62 доларів США відсотки, 395,90 доларів США підвищені відсотки.

Заборгованість за кредитним договором 2 станом на 09 червня 2015 року становить 90 697,07 доларів США, а саме: 81 607,78 доларів США заборгованість по сумі кредиту, в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту 3 439,01 доларів США, 8 960,03 доларів США відсотки, 129,26 доларів США підвищені відсотки.

Тобто, загальна сума заборгованість по двом кредитним договорам становить 166 313,38 доларів США.

21 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено два договори поруки, згідно яких поручитель ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 1 та кредитним договором 2.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 по кредитним договорам зобов`язання не виконав, тому йому та поручителю ОСОБА_2 , у відповідності до пунктів 1.1, 1.2 та 2.1 договорів поруки, були направлені письмові вимоги щодо погашення заборгованості за кредитами, оскільки їх відповідальність є солідарною.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в загальному розмірі 166 313,38 доларів США, з яких: 75 616,31 доларів США - заборгованість за кредитним договором 1, 90 697,07 доларів США - заборгованість за кредитним договором 2, стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору №06/21444К-07 від 02 листопада 2007 року, укладеного між позичальником ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 вважає незаконним, з порушенням законодавства надання відповідачем ПАТ «Універсал Банк» кредиту для розрахунків іноземною валютою, тобто з порушенням механізму операції банку з валютними цінностями: Генеральної ліцензії банку, Інструкції про касові операції в банках України та Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України. Позивач вважає, що банк для проведення такої операції - надання кредиту в доларах США мав отримати індивідуальну ліцензію НБУ. Крім того, валютний рахунок по кредитному договору № 06/21444К-07 від 02 листопада 2007 року не відкривався, право власності на 100 000 доларів США до нього не перейшло, заявки на конвертацію не подавав, заяви про перерахування цих коштів в оплату нерухомості не подавалась. В порушення вимог частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» банк вчинив правочин з використанням нечесної підприємницької практики, а саме уклав із позивачем ОСОБА_1 заздалегідь для нього незаконний кредитний договір в іноземній валюті та створенням в нього, при цьому, ілюзії, що договір укладений в гривнях. Наголошує на тому, що мова йде не про незаконність надання банками кредитів в іноземній валюті резидентам України взагалі, а в незаконності надання таких кредитів саме для розрахунків цією валютою з іншим резидентами України на території України. Позивач стверджував, що відповідачем не виконані норми вимог законодавства щодо перевірки цільового використання кредитних коштів позичальником, що кваліфікується як протиправна бездіяльність банку в цьому питанні. України взагалі, а про незаконність надання таких кредитів саме для розрахунків цією валютою з іншими резидентами України на території України.

На підставі викладеного просив:

визнати дії відповідача ПАТ «Універсал Банк» протиправними щодо надання кредиту ОСОБА_1 як резиденту України в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України,

визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів,

визнати кредитний договір № 06/21444К-07 від 02 листопада 2007 року недійсним.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, первісний позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 166 313,38 доларів США, з яких 75 616,31 доларів США заборгованість за кредитним договором № 11/557К-07 від 10 липня 2007 року, 90 697,07 доларів США заборгованість за кредитним договором № 06/2144К-07 від 02 листопада 2007 року.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 , до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, відмовлено повністю.

Задовольняючи вимоги за первісним позовом суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які підтверджують неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договорами та наявність заборгованості за кредитними договорами. З даних розрахунків, починаючи з моменту укладення кредитних договорів, чітко вбачається розрахунковий період, кількість у ньому днів, які конкретно суми позичальник повинен був сплатити на погашення кредиту та відсотків, і які конкретно суми платежів ним внесено в рахунок погашення з відповідною датою їх зарахування банком.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених вимог.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У серпні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_4 , у якій просять скасувати рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , та відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт отримання грошей. Банк не надав необхідної інформації для проведення експертизи. Суд безпідставно відмовив в призначенні експертизи. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення справи у стадію підготовчого провадження. Висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції щодо застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі до зустрічного позову ОСОБА_1 є безпідставним. Не наведено розрахунок стягнутої суми.

Аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2019 року поновлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник за довіреністю ОСОБА_3 , строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу № 297/1804/15-ц з суду першої інстанції.

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник за довіреністю ОСОБА_3 , про зупинення виконання рішення суду першої інстанції задоволено, зупинено виконання рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження

У вересні 2019 року матеріали цивільної справи № 297/1804/15-ц надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що 10 липня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 11/557К-07, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 150 000 доларів США під 12,5% річних.

02 листопада 2007 року ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 уклали другий кредитний договір № 06/2144К-07, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 100 000 доларів США.

У відповідності до пунктів 6.1.1, 6.1.4, 9.1, 9.2 та 10.3 вказаних кредитних договорів позичальник ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені в ньому терміни, достроково погасити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також оплатити всі суми пені і штрафів, додатково сплатити пеню за кожен день прострочення платежу, сплатити штраф в розмірі 2% від суми кредиту за кожен випадок, внаслідок невиконання або неналежного виконання умов даних кредитних договорів.

Після цього, позивач ПАТ «Універсал Банк» підписав з ОСОБА_1 зміни до цих кредитних договорів, а саме до кредитного договору № 11/557К-07 від 10 липня 2007 року:

- додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 1,

- додаткову угоду № 2 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 1,

- додаткову угоду № 3 від 18 листопада 2010 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 4 від 02 листопада 2011 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 5 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 1;

- додаткову угоду № 6 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 1;

- договір іпотеки від 09 липня 2007 року та додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року до договору іпотеки від 10 липня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К. М. за реєстром № 1-3081;

- договір від 18 листопада 2010 року про розірвання договору іпотеки від 10 липня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К. М. за реєстром № 1-3081.

В забезпечення вказаного кредитного договору № 11/557К-07 від 10 липня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 21 жовтня 2014 року.

До другого кредитного договору № 06/2144К-07 від 02 листопада 2007 року ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 уклали та підписали наступні зміни:

- додаткову угоду № 1 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 2 від 09 лютого 2009 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 3 від 18 листопада 2010 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 4 від 18 листопада 2010 року до кредитного договору 2 ;

- додаткову угоду № 5 від 02 листопада 2011 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 6 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 2;

- додаткову угоду № 7 від 21 жовтня 2014 року до кредитного договору 2;

- іпотечний договір від 02 листопада 2007 року та договір від 18 листопада 2010 року про внесення змін до Іпотечного договору від 02 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К. М. за реєстром № 2-4037;

- договір іпотеки від 18 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К. М. за реєстром № 3893;

- договір від 02 листопада 2011 року про внесення змін до договору іпотеки від 18 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Кирияк К. М. за реєстром № 3893.

В забезпечення вказаного кредитного договору № 06/2144К-07 від 02 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки від 21 жовтня 2014 року.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

СВстановивши, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконував, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по сумі кредиту.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Суд апеляційної інстанції встановив, що 23 квітня 2015 року банком було направлено позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 письмову вимогу про необхідність погашення заборгованості, з моменту отримання цієї вимоги, простроченої заборгованості за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Вказану вимогу позичальник та поручитель отримали, однак залишили її без виконання.

В матеріалах справи містяться копії вимоги від 23 квітня 2015 року та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що ці повідомлення направлялися на ім`я ОСОБА_1 за різними адресами і були отримані у різні дати (т. 1 арк. спр. 126).

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ці обставини, не з`ясував коли настав строк виконання основного зобов`язання, який дійсний розмір заборгованості за кредитним договором в частині процентів та пені та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову щодо стягнення відсотків та пені..

Стосовно зустрічного позову колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству».

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Умовами кредитного договору (пункт 2.1.4.) передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за видачу кредиту в розмірі 0,99 % від суми кредиту та додатково 100 доларів США по курсу НБУ на день здійснення платежу на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в банку.

Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункт договору, який передбачає її сплату, є нікчемними.

Суди на зазначені обставини уваги не звернули, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, але помилились щодо мотивів такої відмови про визнання недійсними пункту 2.1.4. кредитного договору в частині нарахування та сплати винагороди за видачу кредиту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції частково прийнята без додержання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками та пені скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, судові рішення в частині відмови у визнанні недійсним кредитного договору щодо пункту 2.1.4 змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статями 400, 411, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

ПостановуЗакарпатського апеляційного суду від 25 червня 2019 рокув частині задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею скасувати.

Справу № 297/1804/15-ц в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пенею направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 червня 2019 рокув частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом залишити без змін.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 квітня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 червня 2019 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" щодо визнання недійсним пункту 2.1.4 кредитного договору змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков