Провадження №2/331/1037/2020
Справа № 331/1480/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника ОСОБА_2 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 23 462,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 грудня 2018 р. ОСОБА_1 передано ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7 000, 00 гривень за договором позики, під 96% річних. Повернення суми позики повинно відбуватися щомісячно по 675, 00 грн. починаючи з січня 2019 року до 30(31) числа кожного місяця, а в останній місяць користування позикою до 26 грудня 2020 р. ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконує, суму позики в обумовлений договором строк не повертає, проценти за користування позикою не сплачує. Станом на 16.04.2020 р. утворилася заборгованість за позикою у розмірі 6 944, 38 грн. та процентами за користування позикою за період з 26.12.2018 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 4 663, 41 грн. Окрім того, позивачем нараховані індекс інфляції за період з березня 2019 р. по березень 2020 р. у розмірі - 74, 42 грн., та 275 % річних від простроченої суми, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 01.03.2019 р. по 16.04.2020 р., у розмірі 11 780, 63 грн.

В забезпечення вимог за договором позики між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 26.12.2019 р., відповідно до умов якого поручитель зобов`язується солідарно з відповідачем відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням ОСОБА_3 за договору позики від 26.12.2018 р.

На підставі викладеного, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на її користь суму позики у розмірі 6 944, 38 грн., проценти за користування позикою за період з 26.12.2018 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 4 663, 41 грн., проценти, згідно з п. 4.3. Договору позики за період за період з 01.03.2019 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 11 780, 63 грн., інфляційні втрати за період з березень 2019 р. по березень 2020 р. у розмірі 74, 42 грн., а разом 23 462, 84 грн. та судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 26-27).

07 липня 2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 34).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2020 року вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 36-37).

21 липня 2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без його участі та відзив, відповідно до якого він просить відмовити позивачу в задоволенні позову на підставі того, що сума неустойки у розмірі 11 780,63 грн. є завищеною і з урахуванням принципів розумності та справедливості, повинна бути зменшеною. Окрім того, відповідач був не обізнаний про невиконання зобов`язання з повернення позики позичальником. Також викликають сумніви періоди нарахування неустойки та правильність розрахунку інфляційних втрат (а.с. 47, 50-53).

03 серпня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 81-84), де представник позивача зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-49цс12 від 06.06.2012 р. проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Відповідно до п. 4.3. договору позики від 26.12.2018 р. сторони узгодили розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а саме 275 % річних від простроченої суми.

Згідно з листом Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то видається правильною позиція судів, які відхиляють доводи відповідачів про зменшення розміру цієї відповідальності. Таким чином, проценти нараховані за неправомірне користування чужими грошовими коштами згідно з п. 4.3. Договору позики від 26.12.2018 р. та ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути зменшенні судом, оскільки законом не передбачено зменшення їх розміру.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (постанова Верховного Суду України від 14.03.2016 р. по справі № 6-473цс16).

Відповідно до розрахунку боргу за сумою позики та боргу по процентах за користування позикою несплачена сума позики складає 6 944, 38 грн., а сума несплачених процентів складає 4 663, 41 грн.

Загальна сума заборгованості, за несвоєчасну сплату якої нараховуються проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами складає 11 608, 79 грн. (6 944, 38 грн. + 4 663, 41 грн.), а сума процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами складає 11 780, 63 грн. За таких обставин відсутні правові підстави, передбачені законом, для зменшення неустойки, тому що сума процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами не перевищує суму завданих збитків.

Станом на 07 липня 2020 року відповідачем ОСОБА_3 , у визначений ухвалою суду строк, передбачений нормами ЦПК України, процесуальні дії щодо надання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову не вчинені.

Відповідно до наявних в матеріалах справи поштових повідомлень № 69 0, № 69 6, на адресу відповідача ОСОБА_3 судом надсилалася копія ухвали суду та позовна заява з доданими до неї копіями документів, проте на адресу суду повернулися поштові повідомлення із зазначенням працівника пошти «вкладено в абонентську скриньку», «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 26 грудня 2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики (а.с. 15-16).

Відповідно до п. 1.1. договору позики позикодавець, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000, 00 гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику, в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. договору позики від 26.12.2018 р. факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

На підтвердження укладення договору позики від 26.12.2018 р. та передачі грошових коштів 26.12.2018 р. ОСОБА_3 складена розписка про одержання у позику 7 000, 00 грн. (а.с. 18).

Відповідно до п. 1.3. договору позики від 26.12.2018 р. за користування позикою згідно з цим договором позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю проценти у розмірі 96% річних.

А згідно з п. 2.2., 2.3. Договору позики від 26.12.2018 р. нарахування процентів за користування позикою починається з наступного дня після отримання позичальником суми позики, а припиняється в день повернення всієї суми позики. Проценти за користування позикою нараховуються за кожен день наявності непогашеної позичальником суми позики на залишок суми позики.

Позичальник зобов`язаний повертати позикодавцеві суму позики та сплачувати проценти за користування позикою щомісячно по 675, 00 грн. починаючи з січня 2019 року до 30(31) числа кожного місяця, а в останній місяць користування позикою до 26 грудня 2020 р. (п. 2.6. Договору позики від 26.12.2018 р.).

Пунктом 2.7. договору позики від 26.12.2018 р. передбачено, що повернення суми позики та сплата процентів у складі щомісячного платежу, передбаченого п. 2.6. договору, відбувається в такому порядку: першочергово сплачуються проценти, нараховані згідно з п.п. 2.2.-2.5. цього Договору, а залишок коштів зараховується в погашення суми позики.

Згідно з п. 2.10 договору позики від 26.12.2018 р. у разі порушення строків, передбачених п. 2.1., 4.2. або 5.5. договору, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування позикою щомісяця в останній день поточного місяця до повної сплати суми позики.

ОСОБА_3 , свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконує, суму позики в обумовлений договором строк не повертає, проценти за користування позикою не сплачує.

У зв`язку з невиконанням умов договору позики від 26.12.2018 р. у ОСОБА_3 станом на 16.04.2020 р. утворилася заборгованість за позикою у розмірі 6 944, 38 грн. та процентами за користування позикою за період з 26.12.2018 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 4 663, 41 грн., що підтверджується розрахунком, який додано позивачем (а.с. 12).

Відповідно до п. 4.3. договору позики від 26.12.2018 р. за прострочення позичальником строків сплати, передбачених п. 2.1., 2.6., 4.2.., 5.5. договору, позичальник згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує позикодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 % річних від простроченої суми.

Проценти, згідно з п. 4.3. договору позики за період з 01.03.2019 р. по 16.04.2020 р. складають 11 780, 63 грн., інфляційні втрати за період з березень 2019 р. по березень 2020 р. складають 74, 42 грн., що підтверджується розрахунком, який додано позивачем (а.с.13).

В забезпечення вимог за договором позики від 26.12.2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 26.12.2018 р. (а.с. 17).

Відповідно до п. 1.1. договору поруки від 26.12.2018 р. поручитель зобов`язується відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням ОСОБА_3 за повернення позики, отриманої від позикодавця, та сплату процентів, згідно договору позики від 26.12.2018 р.

Відповідальність поручителя настає в разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених договором позики від 26.12.2018 р. (п. 1.2. договору поруки).

Поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями перед позикодавцем. При цьому поручитель відповідає перед позикодавцем за повернення суми позики, сплату відсотків за користування позикою, сплату процентів згідно з п. 4.3. договору позики від 26.12.2018 р., неустойки, а також покриття збитків позикодавця, які виникли у позикодавця внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань (п. 1.3. Договору поруки).

На виконання п. 4.2. договору позики від 26.12.2018 р. позивач направив відповідачам вимогу від 19.11.2019 р. про повернення позики, встановивши строк повернення позики до 29.11.2019 р., що підтверджується вимогою від 19.11.2019 р. на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я ОСОБА_4 , поштовими квитанціями № 2263 та № 2264 (а.с. 21-22).

Відповідачі, до цього часу, суму позики не повернули, проценти за користування позикою не сплатили.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені представником позивача по тексту позовної заяви, відповіді на відзив та викладені відповідачем ОСОБА_4 у відзиві, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1049, 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів про повернення боргу, або контр розрахунок суми боргу та нарахованих штрафних санкцій.

Щодо зменшення суми неустойки суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно знаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В той же час, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-49цс12 від 06.06.2012 р. проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Відповідно до п. 4.3. договору позики від 26.12.2018 р. сторони узгодили розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами, а саме 275 % річних від простроченої суми.

Листом Верховного Суду України від 01.07.2014 р. «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» передбачено, що оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 ЦК не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то видається правильною позиція судів, які відхиляють доводи відповідачів про зменшення розміру цієї відповідальності.

Таким чином, проценти нараховані за неправомірне користування чужими грошовими коштами згідно з п. 4.3. Договору позики від 26.12.2018 р. та ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть бути зменшенні чудом, оскільки законом не передбачено зменшення їх розміру.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на її користь суму позики у розмірі 6 944, 38 грн., проценти за користування позикою за період з 26.12.2018 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 4 663, 41 грн., проценти, згідно з п. 4.3. Договору позики за період за період з 01.03.2019 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 11 780, 63 грн., інфляційні втрати за період з березень 2019 р. по березень 2020 р. у розмірі 74, 42 грн., а разом 23 462, 84 грн., підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 840 грн. (а.с. 1), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по справі.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст. ст. ст. 525, 526, 530, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму позики у розмірі 6 944, 38 грн., проценти за користування позикою за період з 26.12.2018 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 4 663, 41 грн., проценти, згідно з п. 4.3. Договору позики за період за період з 01.03.2019 р. по 16.04.2020 р. у розмірі 11 780, 63 грн., інфляційні втрати за період з березень 2019 р. по березень 2020 р. у розмірі 74, 42 грн., а разом 23 462, 84 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові іитрати у розмірі 420, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові іитрати у розмірі 420, 40 грн.

Повний текст судового рішення складено 03 вересня 2020 року.

Особам, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення направляється в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

03.09.2020