Справа № 438/547/19
Номер провадження 2/438/167/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 лютого 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Наминанік О.С.,

за участю представника відповідача Гавчака І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центуріон-Дістрібюшин» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ ТзОВ «Центуріон-Дістрібюшин» №3435-к від 10 квітня 2019 року «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади начальника станції (АЗС) на АЗС №11-41 (Самбірська) у зв`язку з втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ ТзОВ «Центуріон-Дістрібюшин» №3436-к від 10 квітня 2019 року «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади начальника станції (АЗС) на АЗС №11-03 «Хутір Рудня» у зв`язку з втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника станції (АЗС) на АЗС №11-41 (Самбірська) з 11 квітня 2019 року. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника станції (АЗС) на АЗС №11-03 «Хутір Рудня» з 11 квітня 2019 року. Стягнути з ТзОВ «Центуріон-Дістрібюшин» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову посилається на те, що наказом № 5513-к від 29 серпня 2018 року позивач був прийнятий на роботу в ТзОВ «Центуріон-Дістрібюшин» 01 вересня 2018 року на посаду начальника станції (АЗС) на АЗС №11-41 (Самбірська) в порядку переведення з ТОВ «ВОГРИТЕЙЛ». Крім того, позивач працював за сумісництвом начальником станції структурного підрозділу «АЗС №11-03 «Хутір Рудня». Наказами відповідача № 3436-к та №3435-к від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника станції (АЗС) на АЗС №11-41 (Самбірська) та з посади начальника станції (АЗС) на АЗС №11-03 «Хутір Рудня» в зв`язку із втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України. Вказані накази були скеровані почтовим відправленням і отримані позивачем 13 квітня 2019 року, з чого стало йому відомо про незаконне звільнення. Як вбачається з оскаржуваних наказів про звільнення у наказах відсутні фактичні підстави звільнення позивача згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України. Позивач послався на положення ст.147, 149 КЗпП України та зазначив, що при звільненні позивача з роботи за ініціативою адміністрації роботодавця відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України було порушено процедуру застосування стягнення, яка визначена вказаною вище нормою трудового законодавства. Позивач послався також на положення ст.19, 43 Конституції України, ст.1, ч.1 ст.3, ч.6 ст.5-1, п.2 ч.1 ст.41, ч.1 ст.235 КЗпП України та висновок Верховного Суду України у справі № 6-100цс16 від 20 квітня 2016 року, про те, що не можуть бути звільнені на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, тобто у зв`язку з втратою довір`я до них, працівники, які мають відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не пов`язані з їх безпосереднім обслуговуванням. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Також позивач зазначив, що у справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві. Відповідачем не було вказано в наказах про звільнення доказів вчинення позивачем протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, які дають підстави для його звільнення згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Також не представлено документів, які б могли встановити винуватість безпосередньо начальника станції (АЗС) у недостачі матеріальних цінностей, які б давали підстави для втрати до нього довір`я.Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника. Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, вказівка власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника. Наведене свідчить про наявність правових підстав для визнання незаконними та скасування наказів про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на роботі. Крім цього, позивач вважає, що на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України, п.8 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, на його користь необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 15.05.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. У зв`язку з частковим виконанням вимог вказаної ухвали - 11 червня 2019 року ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року ухвалу Бориславського міського суду від 11 червня 2019 року було скасовано, справу повернуто для вирішення питання відкриття провадження.

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 10 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 21 лютого 2020 року не з`явився, подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Додатково повідомив, що представлені представником відповідача копії пояснень позивача та пояснюючих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають жодного відношення на предмет спору, оскільки адресовані директору ТзОВ «Вест Петрол Маркет».

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Центуріон-Дістрібюшин» - адвокат Гавчак І.О., який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги від 20 листопада 2018 року, у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та дав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Зокрема, пояснив, що на підставі заяви позивача від 29.08.18 про прийняття на роботу, наказом № 5 513-К від 29.08.18 позивач був прийнятий за основним місцем роботи на посаду начальника АЗС на 1 ставку в структурний підрозділ «Автозаправна станція № 11-41 «САМБІРСЬКА» з 01 вересня 2018 року, в порядку переведення з ТОВ «ВОГ РИТЕЙЛ».

01.09.18 позивачем було підписано посадову інструкцію та укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, з додатком № 1 про види порушень та види можливих дисциплінарних стягнень за вчинення даних порушень.

У подальшому, згідно Наказу № 826-К від 01.02.2019, Позивача було прийнято за внутрішнім сумісництвом на посаду начальника АЗС на 0,25 ставки в структурний підрозділ «Автозаправна станція № 11-03 «ХУТІР - РУДНЯ» з 01 лютого 2019 року.

Вкінці березня 2019 року до управління економічної безпеки ТОВ «ЦЕНТУРІОН ДІСТРІБЮШИН» надійшла інформація щодо систематичних зловживань/крадіжок скрапленого газу начальником АЗК №11-41 «Самбірська» ОСОБА_1 .

Так, 01.04.2019 внаслідок перегляду записів з відеокамер та облікової системи Expert АЗК №11-41 «Самбірська» було виявлено факт крадіжки, який відбувся 29.03.2019 за участю начальника АЗК ОСОБА_1 та особи, яка приїхала на АЗК на автомобілі марки Хюндай Туксон, який належав оператору того ж АЗК ОСОБА_4 .

Зокрема, 29.03.19 о 12:25:30год начальник АЗК ОСОБА_1 приїздить на власному автомобілі марки Geely до газового модуля (ПРК №7) та припарковується біля авто марки Хюндай Туксон, після чого бере заправний пістолет 12:26:35год, який був підключений в баку авто Хюндай підключає до власного авто, (при цьому заправний пістолет), та направляється до заправної колонки о 12:26:45год. На відео видно, як він витягає щось з лівої кишені та кладе у нижній ящик ПРК, після чого вмикає насос о 12:27:06год та проводить заправку авто, в подальшому о 12:28:30год він переключає заправний пістолет в авто Хюндай та проводить заправку останнього до 12:30:50год. О 12:31:00 год знову дістає щось з кишені та відкриває нижню кришку ПРК, після чого о 12:31:30 сідає в авто та від`їжджає від ПРК. Переглянувши транзакції по програмі обліку Expert було виявлено, що остання заправка LPG відбувалася о 12:23:43, а сума замовлення становила 200грн, в той же час, заправку, яку проводив начальник, завершилася о 12:30:50. За даними Expert наступна завершена заправка відбулася тільки о 13:00:10 до цього часу за програмою Expert не відбувалося жодної заправки. Відтак, було встановлено, що даними маніпуляціями, які провів начальник АЗК, факт необлікованої заправки (повз касу АЗК) двох автомобілів.

02 квітня 2019 року було прийнято рішення про проведення виїзної перевірки в м.Дрогобич наведених фактів.

Відтак, того ж дня, 02.04.19 фахівцем управління економічної безпеки було встановлено факт крадіжки газу ОСОБА_1 за допомогою магніту, блокування обчислювальної комп`ютерної програми Expert.

Зокрема, при спостереженні за АЗК було виявлено, як до ПРК №7 (газ) приїхав вантажний автомобіль марки ЗІЛ, державний номерний знак НОМЕР_1 (ТСОУ колишнє ДОСАФ), після чого до даного авто підійшов начальник АЗК ОСОБА_1 та почав проводити заправку автомобіля. Підійшовши до даної колонки фахівцем УЕБ було виявлено, що даний автомобіль проводить заправку, а інформативне табло ПРК показує заправку попереднього замовлення. ОСОБА_1 була дана вказівка відчинити нижній ящик ПРК.

В ході огляду було виявлено магніт на електронному клапані ПРК. Після розмови з ОСОБА_1 останній зізнався в скоєному зловживанні (крадіжки), більше того в своїх поясненнях, наданих працівнику УЕБ - ОСОБА_5 та регіональному менеджеру Західного регіону, відповідальній за АЗК у Львівській області - ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вказав, що такий спосіб заправки газу (без обліковий) він побачив в мережі інтернет, для чого придбав сильний магніт, і таким чином, більше одного року, заправлявши як і свій автомобіль так і автомобілі своїх знайомих, отримував додатковий незаконний заробіток.

За даними фактами Дрогобицьким відділом поліції ГУНП у Львівській області було зареєстровано два кримінальних провадження № 0000639 та № 0000640 (потерпілі: ТОВ «ЦЕНТУРІОН ДІСТРІБЮШИН», ТОВ «ВОГ РИТЕЙЛ») від 13.04.19 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 КК України - первинна кваліфікація, у яких триває досудове розслідування.

Згідно з п. 1.16 Посадової Інструкції начальника АЗК ТОВ «ЦЕНТУРІОН ДІСТРІБЮШИН» (надалі Інструкції), «начальник АЗС зобов`язаний здійснювати контроль обов`язкового використання РРО під час відпуску нафтопродуктів», а відповідно п. 1.33 Інструкції, «начальник АЗС зобов`язаний забезпечувати належний контроль за виконанням службових обов`язків підлеглих працівників АЗС».

Як вбачається з відеокамер спостереження АЗК, позивач не тільки виконував не свої функції - заправка автомобілів, згідно пояснюючої записки помічника оператора - «пістолетчика» - ОСОБА_2 , останній вказав, що коли він підійшов, щоб заправити автомобіль марки ЗІЛ, до нього підійшов начальник АЗК ОСОБА_1 і дав йому вказівку іти працювати на паливно роздавальні колонки, які знаходяться спереду будівлі АЗС, а й використовував сторонні предмети, в даному випадку магніт, який забезпечував блокування обчислювальних засобів.

Незрозумілими та необґрунтованими є посилання позивача на ст. 149 КЗпП України, оскільки у пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснюється, що звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (приймає, зберігає, транспортує, розподіляє тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають роботодавцеві підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушив правила, здійснюючи операції з матеріальними цінностями).

Пленум Верховного Суду України звертає увагу, що звільнення у зв`язку з утратою довір`я не є заходом дисциплінарного стягнення і його можна здійснити незалежно від притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за вчинений проступок. Під час звільнення за цією підставою правила статей 148 і 149 КЗпП не застосовуються.

Однак, незважаючи на вищенаведене, самим же позивачем було надано письмові пояснення від 02.04.2019, в яких він визнає два правопорушення, які мали місце 29.03.2019 та 02.04.2019.

Детальний аналіз п.2 ст. 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Вказані твердження кореспондуються пунктом 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», крім того вказані у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.04.16 у справі № 6-100цс16 та постанові Верховного Суду від 06.02.18 у справі № 521/4221/16.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 в період з 01 вересня 2018 року по 10 квітня 2019 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Центуріон-Дістрібюшин», що підтверджується наданою суду копією трудової книжки позивача.

Зокрема, наказом № 5513-К від 29.08.18 позивач був прийнятий на посаду начальника станції (АЗС) на 1 ставку в структурний підрозділ «Автозаправна станція № 11-41 «Самбірська» з 01 вересня 2018 року, в порядку переведення з ТОВ «ВОГ РИТЕЙЛ».

01.09.18 позивачем було підписано посадову інструкцію та укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, з додатком № 1 про види порушень та види можливих дисциплінарних стягнень за вчинення даних порушень.

У подальшому, згідно з наказом № 826-К від 01.02.2019, позивача було прийнято за внутрішнім сумісництвом на посаду начальника станції АЗС на 0,25 ставки в структурний підрозділ «Автозаправна станція № 11-03 «ХУТІР - РУДНЯ» з 01 лютого 2019 року.

Згідно з п. 1.16 Посадової Інструкції начальника АЗК ТОВ «ЦЕНТУРІОН ДІСТРІБЮШИН» (надалі Інструкції), з якою позивача ОСОБА_1 було ознайомлено 01 вересня 2018 року, відповідно п. 1.16 Інструкції «начальник АЗС зобов`язаний здійснювати контроль обов`язкового використання РРО під час відпуску нафтопродуктів», відповідно п. 1.33 Інструкції, «начальник АЗС зобов`язаний забезпечувати належний контроль за виконанням службових обов`язків підлеглих працівників АЗК», «начальник АЗК несе відповідальність за втрату товарно-матеріальних цінностей та господарського майна на АЗК» (п.3.4 Інструкції). Крім цього, згідно з п.7.1 Інструкції начальник станції (АЗС) є матеріально-відповідальною особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей та господарського майна на АЗК.

Крім цього, 01 вересня 2018 року, 01 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центуріон-Дістрібюшин» (роботодавець) та ОСОБА_1 було укладено договори про повну матеріальну індивідуальну відповідальність.

02 квітня 2019 року відповідачем було прийнято рішення про проведення виїзної перевірки в м.Дрогобич фактів не облікованих заправок автомобілів на АЗК №11-41 «Самбірська».

Згідно з доповідною запискою начальника управління економічної безпеки ОСОБА_7 від 08.04.2019: 02.04.19 фахівцем управління економічної безпеки було встановлено факт крадіжки газу ОСОБА_1 за допомогою магніту, блокування обчислювальної комп`ютерної програми Expert. Зокрема, при спостереженні за АЗК було виявлено, як до ПРК №7 (газ) приїхав вантажний автомобіль марки ЗІЛ, державний номерний знак НОМЕР_1 (ТСОУ колишнє ДОСАФ), після чого до даного авто підійшов начальник АЗК ОСОБА_1 та почав проводити заправку автомобіля. Підійшовши до колонки фахівцем УЕБ було виявлено, що автомобіль проводить заправку, а інформативне табло ПРК показує заправку попереднього замовлення. ОСОБА_1 була дана вказівка відчинити нижній ящик ПРК. В ході огляду було виявлено магніт на електронному клапані ПРК. Після розмови з начальником АЗК ОСОБА_1 останній зізнався в скоєному зловживанні (крадіжки).

Зазначені обставини підтверджені показами у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Крім цього, сам позивач ОСОБА_1 у своїй пояснюючій записці на ім`я директора «Вест Петрол Маркет» визнав факт вчинення ним дисциплінарного проступку, зокрема 02.04.2019 заправка автомобіля «Зил» НОМЕР_1 без засобів обліку (каси) Обхід системи обліку здійснювався за допомогою магніту, визнавши тим самим порушення посадової інструкції.

Наказом №3435-к від 10 квітня 2019 року «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з роботи 10 квітня 2019 року з посади начальника станції структурного підрозділу «АЗС №11-03 «Хутір Рудня» у зв`язку з втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Крім цього, наказом №3436-к від 10 квітня 2019 року «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з роботи 10 квітня 2019 року з посади начальника станції структурного підрозділу «АЗС №11-41 «Самбірська» у зв`язку з втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Відповідно до абзацу другого пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-100цс16 та постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року № 237/3686/13-ц, від 05 серпня 2019 року № 201/10330/17.

З викладеного вбачається, що позивач, з яким підписано договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, не належним чином виконував свої посадові обов`язки щодо здійснення контролю обов`язкового використання РРО під час відпуску нафтопродуктів, забезпечення належного контролю за виконанням службових обов`язків підлеглих працівників АЗК, за втрату товарно-матеріальних цінностей та господарського майна на АЗК, в результаті чого позивач втратив довір`я з боку власника.

При цьому форма його вини не має значення (постанова ВС від 15 травня 2019 року № 237/3686/13-ц).

Доказів, які б спростовували вказані факти, позивачем не надано.

Посилання позивача в позові про те, що його звільнення відбулося з порушенням КЗпП України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Видаючи наказ про звільнення позивача з роботи у зв`язку з вчиненням ним винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього як працівника, який неналежним чином виконував свої посадові обов`язки щодо оформлення та зберігання матеріальних цінностей(на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ТОВ «Центуріон-Дістрібюшин»діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства України.

У зв`язку з відмовою в задоволенні вимоги про визнання незаконним наказів про звільнення, підлягають відмові й вимоги про поновлення позивача на посаді начальника станції (АЗС) на АЗС №11-41 (Самбірська) з 11 квітня 2019 року, на посаді начальника станції (АЗС) на АЗС №11-03 «Хутір Рудня» з 11 квітня 2019 року, та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні від основної вимоги.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку до відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі положень статті 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центуріон-Дістрібюшин» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Центуріон-Дістрібюшин» ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41048714.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш