У х в а л а

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 570/754/20

провадження № 61-11944 ск 20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

В с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 2-1074/07.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого документа у справі № 2-1074/07, задоволено: поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого документа в справі № 2-1074/07 виданого 26 липня 2018 року Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300,00 грн, щомісячно і до повноліття дитини.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено: ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2020 року скасовано та постановлено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення до виконання дубліката виконавчого документа в справі № 2-1074/07, виданого 26 липня 2018 року Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300,00 грн щомісячно і до повноліття дитини; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420,00 грн.

06 серпня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасуватипостанову Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року та залишити в силі ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2020 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як процесуальний документ, що може бути оскаржений, передбачена пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній у зазначеному переліку, а отже це судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Разом із цим, у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України також відсутня і постанова суду апеляційної інстанції, ухвалена за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, визначеної у пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України, як окремий процесуальний документ, який може бути оскаржений в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тобто, відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено право для сторони у справі або іншої відповідної особи на оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому ця постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

У відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України постанова Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов