ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3511/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Пугач Д.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

сторони, представник третьої особи не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Берегиня» про визнання недійсним повідомлення про розірвання договору оренди нежилих приміщень,-

встановив:

В листопаді 2019 ОСОБА_3 (далі-позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_4 (далі- відповідач, ОСОБА_4 ), в якому просив суд визнати недійсним повідомлення про розірванння договору оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень АДРЕСА_1 , направлене ОСОБА_5 , на адресу ТОВ «Медичний центр «Берегиня». В позовній заяві позивач просив витребувати спірний правочин у відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.09.2007 між громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (надалі за текстом - разом Орендодавці), з однієї сторони, та ТОВ «Медичний центр «Берегиня» (надалі за текстом - Орендар), з другої сторони, було укладено договір оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень № 32, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

За умовами Договору оренди Орендодавці, що є співвласниками предмету оренди в рівних ідеальних частках, з однієї сторони, передали, а Орендар, з другої сторони, прийняв у тимчасове платне володіння нежилі приміщення № 1, 2 (група приміщень № 32), загальною площею 133, 40 кв. м., в будинку за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом - Приміщення) для використання під офісне приміщення, розміщення виконавчого органу і персоналу, а також здійснення медичної практики та надання медичних послуг (п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1 Договору оренди), що відповідає ч. 1 ст. 759,ч. 1 ст. 760 ЦК України.

Згідно з п. 4.1 Договору оренди строк оренди складає 2 (два) роки з моменту прийняття приміщення за актом прийому-передачі. Якщо жодна із сторін у строк 30 днів до закінчення Договору оренди не заявить про намір його розірвати, даний договір продовжує свою дію на новий строк (п. 4.2 Договору оренди).

З огляду на те, що нежилі приміщення були прийняті зі сторони ТОВ «Медичний центр «Берегиня» 20.09.2007, то строк оренди нежилих приміщень закінчувався 20.09.2009 відповідно. Проте, жодна зі сторін Договору оренди в термін 30 днів до закінчення строку дії цього договору не заявляла про намір його розірвати, тому цей договір продовжив свою дію на новий строк.

В подальшому, у 2011, 2013, 2015, 2017, 2019 роках в термін 30 днів до 20 вересня відповідного року жодна із сторін Договору оренди належним чином передбаченим Договором оренди також не заявляла про намір його розірвати, тому цей договір продовжував свою дію на новий строк, і, відповідно, на даний час його дія була продовжена до 20.09.2021, згідно з приписами п. 4.2 Договору оренди.

24.06.2016 ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частку вказаних нежилих приміщень, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який є її батьком.

З огляду на викладене, до ОСОБА_4 , як правонаступниці, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512, ст. ст. 514, 770 ЦК України перейшли права та обов`язки ОСОБА_6 за Договором оренди, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Наприкінці жовтня 2019 року позивачу стало відомо зі слів відповідача про те, що у зв`язку із закінченням терміну оренди та неналежним виконанням орендарем прийнятих по договору оренди зобов`язань ОСОБА_4 направила на адресу ТОВ «Медичний центр «Берегиня» повідомлення про розірвання договору оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень № 32, літ. А, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 .

Зважаючи на те, що повідомлення ОСОБА_4 про розірвання договору спрямоване на припинення цивільних прав та обов`язків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як Орендодавців, та ТОВ «Медичний центр «Берегиня», як Орендаря, передбачених Договором оренди, воно за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

З огляду на те, що сторона Орендодавця за Договором оренди представлена двома фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_4 ), як співвласниками предмету цього договору, то для реалізації прав Орендодавця за Договором оренди необхідна воля всіх співвласників предмету договору оренди.

Відповідно до п. 10.3. Договору оренди розірвання і припинення договору допускається за згодою Сторін.

За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України, що визначає підстави для зміни або розірвання договору, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, ОСОБА_4 не надано доказів наявності волі ОСОБА_3 та його згоди, як співвласника, на розірвання Договору оренди. Самостійне повідомлення ОСОБА_4 про розірвання Договору оренди не можна вважати правомірною вимогою сторони Договору оренди, оскільки сторона Орендодавця за Договором оренди представлена двома фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_4 ), і на розірвання цього Договору необхідна воля двох осіб - власників.

Таким чином, підстави для розірвання Договору оренди, передбачені ст. 651 ЦК України (вимога сторони договору), відсутні. У зв`язку з цим позивач вважає, що повідомлення ОСОБА_4 про розірвання договору оренди повинно бути визнано недійсним як таке, що порушує вимоги цивільного законодавства та права ОСОБА_3 , як власника 1/2 частки вказаних приміщень.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 16.12.2019 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням ) сторін. В цій же ухвалі сторонам роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність.

Сторони та представник третьої особи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2007 між громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (надалі за текстом - разом Орендодавці), з однієї сторони, та ТОВ «Медичний центр «Берегиня» (надалі за текстом - Орендар), з другої сторони, було укладено договір оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень № 32, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

За умовами Договору оренди Орендодавці, що є співвласниками предмету оренди в рівних ідеальних частках, з однієї сторони, передали, а Орендар, з другої сторони, прийняв у тимчасове платне володіння нежилі приміщення № 1, 2 (група приміщень № 32), загальною площею 133, 40 кв. м., в будинку за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом - Приміщення) для використання під офісне приміщення, розміщення виконавчого органу і персоналу, а також здійснення медичної практики та надання медичних послуг (п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1 Договору оренди).

24.06.2016 ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частку вказаних нежилих приміщень, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Як стверджує представник позивача, наприкінці жовтня 2019 року позивачу стало відомо зі слів відповідача про те, що у зв`язку із закінченням терміну оренди та неналежним виконанням орендарем прийнятих по договору оренди зобов`язань ОСОБА_4 направила на адресу ТОВ «Медичний центр «Берегиня» повідомлення про розірвання договору оренди нежилих приміщень № 1, 2 групи приміщень № 32, літ. А, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 .

Посилаючись на відсутність підстав для розірвання Договору оренди, передбачені ст. 651 ЦК України, позивач просить визнати недійсним повідомлення ОСОБА_4 про розірвання договору оренди.

Положеннями ч. 6 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Всупереч цьому позивачем не надано суду оспорюваного правочину.

Перед початком розгляду справи по суті суд з`ясовував у представників сторін чи мають вони заяви та клопотання.

Водночас ні від представника позивача, ні від представника відповідача заяв та клопотань не надійшло.

І вже на стадії дослідження письмових доказів представник позивача заявив, що залишилося невирішеним його клопотання про витребування доказів, зокрема оспорюваного правочину.

Враховуючи, що вказане клопотання не відповідало вимогам, що викладені у ст. 84 ЦПК України, зокрема суду не було надано доказів вжиття заходів для отримання цього доказу самостійно, неможливості самостійного отримання цього доказу та воно було заявлено з пропуском строку встановленого законом (на стадії дослідження доказів), суд відмовив в його задоволенні.

Заперечення представника позивача з приводу того, що таке клопотання було викладене у прохальній частині позову суд відхиляє, оскільки воно не було підтримане останнім в судовому засіданні на стадії вирішення заяв та клопотань, а відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що суду не було надано належним чином засвідченої копії оспорюваного правочину, суд вважає вимоги позову недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст. ст. 3-5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ТОВ «Медичний центр «Берегиня» про визнання недійсним повідомлення про розірвання договору оренди нежилих приміщень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю.С. Мицик