Провадження №2/592/198/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Олійник В. О. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представниці відповідачів: Грищенко В. Л. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В :

16.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 до ГУНП в Сумській області про зняття арешту з майна, із змісту якого вбачається, що він - ОСОБА_1 23.10.2015 року одержав на правах спадщини за заповітом 5/9 (п`яти дев`ятих) часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником цієї квартири є його брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2015 році він з метою купівлі-продажі квартири звернувся до приватного нотаріуса, де отримав відповідь про те, що на нерухоме майно його брата ОСОБА_3 накладений арешт реєстраційний № НОМЕР_1 . Постанова про накладання арешту на майно, б/н 24.03.2009 року СУ УМВС України в Сумській області. Власник ОСОБА_3 . АДРЕСА_1 . Оскільки ця квартира є спільною - його та його брата, то накладанням арешту були порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права,чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А також при засудженні його брата ОСОБА_3 у вироку Ковпаківського районного суду м. Суми по справі № 1-410 від 01.12.2009 року ніякого арешту або відчуження нерухомого майна немає. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦПК України, він просив: 1. Прийняти його позовну заяву. Скасувати арешт майна за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна № 8572511 на громадянині ОСОБА_3 . 2. Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 24.03.2009 року № 8572511 про арешт майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має спільну власність у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (вхідний № 48235/19 від 16.09.2019 року) (а. с. 2) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.09.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Сумській області про зняття арешту з майна було залишено без руху. Було ухвалено запропонувати позивачу виправити недоліки позовної заяви в строк, що передбачений ч. 2 ст. 185 ЦПК України, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків. Якщо позивач, відповідно до ухвали суду, у встановлений строк не виконає вимоги, визначені у ст. 177 ЦПК України, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу. Ухвала набрала законної сили 17.09.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84277919) (а. с. 39) .

30.10.2019 року ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми уточнену позовну заяву про скасування арешту, із змісту якої вбачається, що постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшим лейтенантом міліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 24.03.2009 року реєстратором Сумської філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (40004 Сумська обл. , м. Суми, вул. Курська, буд. 18-А) було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2009 року по справі № 1-410/09 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 395, 185 ч. 3, 357 ч. 3, 309 ч. 2, 311 ч. 1, 311 ч. 2 КК України. На підставі ст. ст. 70,71 КК України було призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 3 місяці. Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.12.2009 року не було вирішено питання стосовно накладеного арешту на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1-1295 від 23.10.2015 року, виданого третьою Сумською Державною нотаріальною конторою, він - ОСОБА_1 набув право власності на частку 5/9 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтву про право власності на житло його брат - ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Хоча йому належить 5/9 часток квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однак утримання об`єкта нерухомості повністю лягає на його плечі та він сплачує всі комунальні та інші платежі. З метою укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири він звернувся до приватного нотаріуса, однак отримав відмову, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , існує заборона у зв`язку із накладеним арештом на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1. ч. 2 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшим лейтенантом міліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В частині, що стосується накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 , порушуються його права, щодо володіння, користування та розпоряджання квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Ч. 1 ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) було встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Аналогічну норму закріплено в ч. 1 ст. 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) . Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України 2012 року) . Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільно го позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року) . Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України 2012 року, і, відповідно, підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на спірні приміщення було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно п. 9 розд. XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшим лейтенантом міліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У справі, яка переглядається, арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 . Він - ОСОБА_1 не є стороною у кримінальному провадженні. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу) . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із такою позицією погоджується і Верховний Суд відповідно до постанови від 24.04.2019 року по справі № 2-3392/11, постанова набрала законної сили 24.04.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81691819) . Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Законом не визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання даного спору, однак він звертався до Третьої Сумської державної нотаріальної контори та до ГУНП в Сумській області щодо врегулювання даного спору однак йому було відмовлено. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. Заходи забезпечення доказів та позову до подання позовної заяви не здійснювались. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності) ; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Перелік документів, що додається зазначений в додатках до позову, інформація про наявність оригіналів також зазначена в розділі додатки. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - відсутні. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Він повідомляє суд про те, що ним ним - ОСОБА_1 не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідно до вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 43, 174 - 177 ЦПК України, він просив скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшого лейтенанта міліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року (вхідний № 55583 від 30.10.2019 року) (а. с. 42 - 47) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.10.2019 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 23, ) , ГУНП в Сумській області (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 23, ) про скасування арешту. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 09 годину 00 хвилин 22.11.2019 року за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Ухвала набрала законної сили 31.10.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85308481) (а. с. 72) .

19.11.2019 року представниця відповідача ГУНП в Сумській області - старший юрисконсульт відділу правового забезпечення ГУНП в Сумській області майор поліції Грищенко Валерія Леонідівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на цивільний позов ОСОБА_4 , із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/14273/19 за цивільним позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області про скасування арешту. Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII вищевказаний закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Відповідно до розд. XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України не визначена правонаступником Міністерства внутрішніх справ України. Таким чином, ГУНП в Сумській області не є правонаступником УМВС України в Сумській області. Також повідомляє про те, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у ГУНП в Сумській області на даний час відсутні зустрічні позовні вимоги до позивача. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 191 ЦПК України, вона просила виключити ГУНП в Сумській області в якості відповідача (вхідний № 58594 від 19.11.2019 року) (а. с. 76, 77) .

19.11.2019 року представниця відповідача Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області - членкиня Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області - старший юрисконсульт відділу правового забезпечення ГУНП в Сумській області майор поліції Грищенко Валерія Леонідівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на цивільний позов ОСОБА_4 , із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа № 592/14273/19 за цивільним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області про скасування арешту. Ліквідаційна комісія УМВС України в Сумській області заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК України (1960 року) при наявності достатніх даних про те, що злочином завдана матеріальна шкода, або понесені витрати закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов`язані вжити заходів до забезпечення цивільного позову. Згідно ч. 2 ст. 29 КПК України (1960 року) при провадженні в кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов`язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого. Дана норма закріплена й у ст. 125 КПК України (1960 року) , а саме: в справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. Забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт, згідно ч. 1 ст. 126 КПК України (1960 року) . Постановою про накладення арешту на майно від 24.03.2009 року арешт було накладено на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих відповідно до ст. ст. 125, 126 КПК України (1960 року) . Відповідно до п. 9 перехідних положень КПК України (2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Звідси випливає те, що дане питання вирішується КПК України (1960 року) , а саме: ст. 81 КПК України (1960 року) , згідно якій питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи. Ч. 2 цієї ж статті зазначає, що спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2009 року не було вирішено долю майна, на яке було накладено арешт. Однак, слід зазначити про те, що оскільки вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2009 року було вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 3517 грн. та моральної шкоди 1000 грн. , а також було вирішено питання стягнення в дольовому порядку на користь держави судових витрат за проведення експертизи в сумі 14234,82 грн. , то в подальшому ОСОБА_3 за клопотанням може звернутися до суду про вирішення питання щодо майна, на яке було накладено арешт, відповідно до ст. 2 ст. 81 КПК України. Проте, відповідно до позовної заяви, про вирішення долі майна до суду звернувся: співвласник майна, на яке було накладено арешт, а саме: ОСОБА_1 , частка якого становить 5/9 частин, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.10.2015 року реєстр № 1-1295, то дане питання повинне вирішуватися згідно ст. 174 КПК України (2012 року) , оскільки норми КПК України (1960 року) не врегульовують вирішення даного питання. Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України (2012 року) арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таким чином, скасування арешту майна здійснюється виключно судом за клопотанням осіб, встановлених Законом. На даному етапі ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності, а, отже, УМВС України не має повноважень до вирішення подальшої долі арештованого майна. Також вона повідомляє про те, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області на даний час відсутні зустрічні позовні вимоги до позивача. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 191 ЦПК України, вона просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (вхідний № 58596 від 19.11.2019 року) (а. с. 79 - 81) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.11.2019 року було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області про скасування арешту, до судового розгляду по суті на 04.02.2019 року на 15 годину 00 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони, представників сторін. Ухвала набрала законної сили 22.11.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85824358) (а. с. 85) .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в уточненій позовній заяві. Він просив позов задовольнити та постановити рішення, яким скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшого лейтенанта поліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року.

В судовому засіданні представниця відповідачів - старший юрисконсульт відділу правового забезпечення ГУНП в Сумській області майор поліції Грищенко Валерія Леонідівна заперечувала проти задоволення позову, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позовну заяву

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представниця відповідачів - старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення ГУНП в Сумській області майора поліції Грищенко Валерії Леонідівни, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд дійшов до наступного висновку.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2009 року по справі № 1-410/19 ОСОБА_3 було визнано винуватим винним у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, та йому було призначено покарання: - за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років шість місяців; - за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років; - за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 2 ст. 309 ч. 2 КК України у виді позбавлення 3 (три) роки шість місяців; - за ч. 2 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки десять місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання було частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.08.2005 року у виді позбавлення волі на строк три місяці та було визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років три місяці. Запобіжний захід було ухвалено залишити тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з часу затримання, тобто з 13.02.2009 року. ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України було визнано невинуватим та було ухвалено виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні цього злочину. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь: - ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 3517 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. ; - ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 7881 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. . Було ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь: - ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1169 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. ; - ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 2500 грн. ; - ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 3890 грн. ; - ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 1000 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. ; - ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 5339 грн. ; - - ОСОБА_13 матеріальну шкоду в сумі 1150 грн. ; - ОСОБА_14 матеріальну шкоду в сумі 1260 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн. ; - ОСОБА_15 матеріальну шкоду в сумі 3347 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. ; - ОСОБА_16 матеріальну шкоду в сумі 1820 грн. ; - ОСОБА_17 матеріальну шкоду в сумі 2300 грн. ; - ОСОБА_18 матеріальну шкоду в сумі 1687,90 грн. ; - РБК "Тандем" матеріальну шкоду в сумі 2592 грн. ; - ОСОБА_19 матеріальну шкоду в сумі 4615 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. ; - ОСОБА_20 матеріальну шкоду в сумі 4100 грн. ; - ОСОБА_21 матеріальну шкоду в сумі 2098 грн. ; - ОСОБА_22 матеріальну шкоду в сумі 1726 грн. ; - ОСОБА_23 користь матеріальну шкоду в сумі 1150 грн. ; - ОСОБА_24 матеріальну шкоду в сумі 19606 грн. ; - ОСОБА_25 матеріальну шкоду в сумі 1446 грн. та моральну шкоду в сумі 1500 грн. ; - ОСОБА_26 матеріальну шкоду в сумі 1000 грн. . Було ухвалено стягнути в дольовому порядку на користь держави судові витрати за проведення експертиз: - з ОСОБА_7 в сумі 38398,24 грн. ; - з ОСОБА_3 в сумі 14234,82 грн. ; - з ОСОБА_27 в сумі 1164,12 грн. ; - з ОСОБА_28 в сумі 929,52 грн. Речові докази: - циліндрові механізми дверних замків з ключами (т. 17 а. с. 241) , 8 ключів (т. 19 а. с. 22, 23) , предмети, наркотичні засоби та прекурсори (т. 7 а. с. 105, 122; т. 16 а. с. 157, 159, 166, 167, 170; т. 17 а. с. 8) , - знищити; - компакт-диски з банкомату КБ "ПриватБанк" (т. 9 а. с. 214) та УКР УМВС України в Сумській області з записами розмов (т. 17 а. с. 221) , - залишити у кримінальній справі; - мобільний телефон "Сіменс А57" (т. 10 а. с. 83) , - залишити потерпілій ОСОБА_29 ; - мобільні телефони "Сіменс МЕ75" та "Моторола Е365" (т. 12 а. с. 266) , - залишити потерпілому ОСОБА_30 ; - мобільний телефон "Самсунг Е250" (т. 13 а. с. 251) , - залишити потерпілій ОСОБА_19 ; - мобільний телефон "Нокіа 3110" (т. 19 а. с. 22, 24, 25) , - залишити потерпілому ОСОБА_21 ; - ювілейну медаль "15 років СБУ" (т. 17 а. с. 21) , - залишити потерпілій ОСОБА_31 . Вирок набрав законної сили 16.03.2010 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/7500058) (а. с. 7 - 37, 56 - 71) .

Постановою про накладення арешту на майно № б/н від 24.03.2009 року СУ УМВС України в Сумській області було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 (а. с. 3)

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.10.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1295, виданого державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А. І. , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власником 5/9 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4 - 6, 53 - 55) .

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року (із змінами і доповненнями) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за можливе взяти до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 08.11.2019 року по справі № 643/3614/17, провадження № 14-479цс19. В ч. ч. 1, 3 ст. 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23.06.2005 року № 2709-IV "Про міжнародне приватне право" . Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Аналогічна норма міститься у ст. 3 ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову) , згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства. Аналогічне положення міститься й у ст. 19 чинного ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року. Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст. 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) , чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 9 розд. ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч. 1 ст. 214) , або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126 ) . Згідно зі ст. 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (ч. 1 ст. 28 КПК України 1960 року ) . Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.04.2019 року у справі № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18, від 21.08.2019 року у справі № 911/1247/18, провадження № 12-99гс19, і підстав для відступлення від неї немає (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/85743705) .

Крім того, суд вважає за необхідне врахувати правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, провадження № 14-435цс18, згідно яким незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/79834955) .

Отже, оскільки вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, є різновидом негаторного позову й можуть бути розглянуті судом цивільної юрисдикції, оскільки застосування правил кримінального судочинства в даному випадку законом не передбачено, оскільки слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, оскільки процедури вирішення зазначених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності новим КПК України не передбачено, відтак спроба припинення втручання в право власності позивача шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року вочевидь не буде ефективним способом захисту порушеного права, тому суд дійшов висновку про та, що позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області про скасування арешту слід задовольнити частково та скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою старшого слідчого з ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшого лейтенанта поліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області про скасування арешту задовольнити частково.

Скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою старшого слідчого з ОВС СУ УМВС України в Сумській області старшого лейтенанта поліції Петренко В. В. від 24.03.2009 року.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков