Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 161/12590/19

провадження № 61-12683ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору факторингу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Свій позов мотивувала тим, що вона була позичальником за двома укладеними із публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») договорами про надання споживчого кредиту від 29 березня 2007 року та від 04 травня 2007 року. У зв`язку з неможливістю сплатити суму кредитної заборгованості, судовими рішеннями було стягнуто із неї на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості.

Вказувала, що згідно з виконавчими провадженнями вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до неї становили суму у розмірі 2 234 918 грн 12 коп.

24 листопада 2016 року ПАТ «Укрсиббанк» уклало із товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» (далі - ТОВ «ФК «Фінактив») договір факторингу № 48, за умовами якого банк відступив ТОВ «ФК «Фінактив» свої права вимоги до неї у боргових зобов`язаннях.

У подальшому 28 грудня 2016 року ТОВ «ФК «Фінактив» уклало із ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги № 28/12, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Фінактив» відступило ОСОБА_1 всі права вимоги до неї у боргових зобов`язаннях із ПАТ «УкрСиббанк».

Разом із тим, незважаючи на те, що загальна сума вимог банку до неї, відповідно до судових рішень та виконавчих листів становила 2 234 918 грн 12 коп., на даний час ОСОБА_1 вимагає стягнути з неї 4216 067 грн 78 коп.

Вважала, що договір про відступлення права вимоги від 28 грудня 2016 року № 28/12 укладений між ТОВ «ФК «Фінактив» та ОСОБА_1 є недійсним, оскільки за своєю суттю він є договором факторингу, стороною якого ОСОБА_1 не може бути, так як не є юридичною особою, як це вимагається законом, адже ОСОБА_1 не була фінансовою установою, яка мала б ліцензію на право надання фінансових послуг.

Ураховуючи наведене, просила договір про відступлення права вимоги від 28 грудня 2016 року № 28/12 укладений між ТОВ «ФК «Фінактив» та ОСОБА_1 визнати недійсним, а також стягнути із відповідачів на свою користь судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір про відступлення права вимоги від 28 грудня 2016 року № 28/12 укладений між ТОВ «ФК «Фінактив» та ОСОБА_1 визнати недійсним. Вирішено питання розподілу судових витрат.

20 серпня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, що надійшла 26 серпня 2020 року, в якій заявник просить суд на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року скасувати, й ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 757/40858/17-ц, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Крім того, подана касаційна скарга містить клопотання про зупинення дії оскаржених судових рішень до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Вирішуючи питання про зупинення виконання/дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Клопотання про зупинення виконання/дії судового рішення має бути вмотивованим, містити підстави для зупинення виконання/дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.

Перевіривши доводи заявленого клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії оскаржених судових рішень вбачається, що воно не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведено доводів, які дають підстави для висновку про необхідність такого зупинення та не надано належних цьому доказів, а припущення заявника щодо дій які можливо трапляться та/або не трапляться у майбутньому судом не приймаються до уваги.

Ураховуючи наведене, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії оскаржених судових рішень слід відмовити, оскільки оскарження судового рішення у касаційному порядку не є безумовною підставою для його зупинення судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору факторингу недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року.

Витребувати з Луцького міськрайонного суду Волинської області вищезазначену цивільну справу № 161/12590/19.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року та постанови Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року відмовити.

Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та додані

до неї документи, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою та змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у місячний строк.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара