Справа № 219/751/20
Провадження № 2/219/1352/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09. 2020 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області

у складі судді Хомченко Л.І.,

секретаря Останкевич Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Бахмут цивільну справу за позовом представника Булгакової Оксани Дмитрівни в інтересах ОСОБА_2 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення сум недоотриманої пенсії в порядку спадкування ,

в с т а н о в и в:

Представник Булгакова О.Д. від імені позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об,єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення сум недоотриманої пенсії в порядку спадкування , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування після смерті бабусі позивача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7433,75 грн., а також, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн., 25,00 грн. касового збору банківського обслуговування та 3000,00 грн. за надання правничої допомоги. Вимоги обґрунтовує тим, що позивач є онучкою померлої. Позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії спадкодавцем у розмірі 125007,61 грн. грн. Відповідач виплатив позивачеві недоотриману пенсію у розмірі 117573,86 грн., у виплаті решти пенсії було відмовлено на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з чим позивач не погоджується та вимушений звернутися з позовом до суду.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Хомченко Л.І. від 31.01.2020 року відкрито провадження по цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області Хомченко Л.І. від 24.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги ,просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до відзиву на позов відповідач позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити у задоволенню позову, посилаючись на ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою регулюються виплати пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Позивач 06.03. 2019 року звернулась до відповідача за отриманням недоотриманої пенсії померлого бабусі. Пенсійні виплати за період з 01.01.2016 року по 30.07.2018 року нараховані у розмірі 125007,61 грн. Тому, позивачеві було виплачена пенсію померлої за три роки за період з 05.03.2016 року по 30.07.2018 року у розмірі 117573,86 грн. Решта пенсії за період з 01.01.2016 р. по 04.03.2016 року не була сплачена у зв`язку з відсутністю вини відповідача в неотриманні пенсійних виплат у даному періоді.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач є онукою ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії № ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2019 року (спадкова справа № 288/2018, зареєстровано в реєстрі за № 1-204) спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є її онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина складається з недоотриманої пенсії в сумі 125007,61 грн., які належали померлій на підставі довідки , виданої 26.02.2019 року за № 4986/02 Бахмутсько-Лиманським об,єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області .

28.12.2018 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_5 , дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 588.

Позивачеві було виплачено відповідачем недоотриманої пенсії у розмірі 117573,86 грн. за період з 05.03.2016 року по 30.07.2018 р. , і що сторонами не оспорюється.

Згідно копії пенсійної справи розмір недоодержаної пенсії померлої ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 р. по 04.03.2016 року складає 7433,75 грн.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Тобто, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення 7433,75 грн. є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу пропорційна до задоволеної частини вимог.

Судовий збір позивачем при подачі позову сплачений не був, тому, вимоги в частині стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України:

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу сформулювала висновок про необхідність надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких сторона по справі мала заперечення.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3000,00 грн. за надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру понесених попередніх судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 01.02.2019 року, відповідно до п.4 якого визначено порядок оплати послуг адвоката, укладений між адвокатом Булгаковою О.Д. та клієнтом Чорною І.М .

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).

Позивачем наданий суду прибутковий касовий ордер б/н від 27.05.2019 року, відповідно до якого адвокатом Булгаковою О.Д. прийнято від ОСОБА_2 3000 грн. , в якому зазначений детальний опис виконаних робіт , а також, надана квитанція до прибуткового касового ордеру на загальну суму 3000 грн.

Таким чином, з аналізу зазначених норм права та правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачається, що позивач та адвокат домовились про фіксований розмір гонорару за виконану роботу ,тобто такий гонорар відноситься судом до витрат на правничу допомогу, яку сторона сплатила у зв`язку із розглядом справи.

Усі зазначені подані докази узгоджуються між собою, мають однакову підставу оплати , а отже суд сприймає зазначені докази як належні та допустимі.

Таким чином, для вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами за результатами судового розгляду цивільної справи за вказаним позовом, суд бере до уваги понесені та визначені судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. , які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст.1216,1217,1218 ЦК України, ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83,95, 141, 263-264, 268, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника Булгакової Оксани Дмитрівни в інтересах ОСОБА_2 до Бахмутсько-Лиманського об,єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення сум недоотриманої пенсії в порядку спадкування - задовольнити ( частково).

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об,єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області ( юридична адреса:Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру,35, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_2 , суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом після смерті смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7433,75 грн. , а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Л.І. Хомченко

15.09.2020