Справа № 265/5197/20
Провадження № 2/265/1444/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 вересня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5197/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, 3-і особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить 69/200 частки трикімнатної кв. АДРЕСА_1 , де зареєстрований також відповідач, який ніколи у такому житловому приміщенні не мешкав. Місце фактичного знаходження відповідача їй невідомо. При цьому ОСОБА_2 ані їй, ані іншим співвласникам невідомий та членом родини він не є. Оскільки відповідач фактично не мешкає у спірній квартирі, не сплачуючи комунальні платежі, то тим самим обмежує права позивачки, як співвласника такого нерухомого майна, в тому числі в праві на отримання субсидії. На підставі переліченого просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги повністю підтримала, надавши пояснення по суті таких вимог, та просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 , не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим.

3-я особа, ОСОБА_3 , у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , зазначивши, що позивачка приходиться їй матір`ю, а відповідач ніколи не мешкав у кв. АДРЕСА_1 .

3-я особа, ОСОБА_4 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився за невідомих суду причин.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що по 69/200 часток кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право власності від 25 січня 2005 року № НОМЕР_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 лютого 2005 року та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому власником 31/100 частки кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 18 січня 2010 року (а. с. 10, 14-15).

За відомостями від 14 липня 2020 року та 19 серпня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що по АДРЕСА_2 з 15 липня 2011 року зареєстрований ОСОБА_2 , 1989 р. н. (а. с. 9).

Натомість за актом від 15 липня 2020 року, складеним КСН «Центральний», вбачається, що за свідченнями сусідів по АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_1 фактично мешкають ОСОБА_3 , донька ОСОБА_1 , а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , онуки ОСОБА_1 , що також підтверджується довідкою про склад родини від 16 липня 2020 року КСН «Центральний» (а. с. 8, 11).

Відповідно до свідчень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , сусідів по буд. АДРЕСА_3 , вбачається, що вони ніколи не бачили ОСОБА_2 у такому будинку, а також що відповідач не мешкав у кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 вказаного будинку, де протягом останніх 10 років мешкає позивач, ОСОБА_1 , разом із своєю донькою, ОСОБА_3 , та двома онуками. Хто такий ОСОБА_2 свідкам невідомо.

Таким чином суд на підставі досліджених у справі доказів встановив, що відповідач, ОСОБА_2 , з моменту своєї реєстрації у 2011 році фактично в кв. АДРЕСА_1 не мешкав без поважних причин.

За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц.

Суд натомість зазначає, що за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не є членом родини позивачки, то, залишаючись зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним без поважних причин, фактично втратив право користування кв. АДРЕСА_1 .

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні з моменту реєстрації ОСОБА_2 свідчить про фактичну втрату ним права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову ОСОБА_1 шляхом позбавлення відповідача права користування кв. АДРЕСА_1 .

Оскільки при відкритті провадження по справі судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 шляхом зменшення судового збору у двократному розмірі при поданні такого позову нею до суду та відстрочено його сплату до ухвалення рішення по справі, то внаслідок задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, 3-і особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 16 вересня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Суддя