ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1322/19 р.
2/622/60/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Квітки О.О.,

при секретарі Поповій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Золочів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до Золочівської селищної ради Харківської області (далі - відповідач), в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП «Київська Русь» на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, загальною площею 5,89 умовних кадастрових гектарів відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-13-49-000669, виданого 18 грудня 1997 року Золочівською селищної радою народних депутатів Золочівського району Харківської області за рахунок нерозподілених (невитребуваних) паїв КСП «Київська Русь» або земель запасу сільськогосподарського призначення Золочівський селищної ради Золочівського району Харківської області. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 24 травня 1994 року її було прийнято на роботу в радгосп «Золочівський». Наказом № 94-к від 26.05.1994 була переведена на посаду вагаря на цьому ж підприємстві. В 1996 році відбулася приватизація цілісного майнового комплексу радгосп «Золочівський». Розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації Харківської області «Про реєстрацію Статуту колективного сільськогосподарського підприємства «Київська Русь» від 26.01.1996 № 41 та рішення загальних зборів працівників вищевказане підприємство було реорганізовано шляхом перетворення у КСП «Київська Русь». Згідно із пунктом 4.2 статуту КСП «Київська Русь» вона стала повноправним учасником цього підприємства, оскільки була членом трудового колективу радгоспу на момент приватизації і приймала участь у його викупі. 17.04.1998 вона була звільнена за власним бажанням з КСП «Київська Русь». Згідно із пунктом 4.5 Статуту КСП «Київська Русь» членство в підприємстві припиняється у разі добровільного виходу або виключення із членів підприємства. Поряд з цим, пункт 4.6 Статуту КСП «Київська Русь» проголошує, що член підприємства має право добровільного виходу із підприємства, попередивши про це правління підприємства в письмовій формі не пізніше, ніж за два місяці до виходу. Отже, факт її членства в КСП «Київська Русь» підтверджується тим, що нею не подавалася відповідної заяви про виключення з членів підприємства. 18.12.1997 КСП «Київська Русь» отримало від Золочівської селищної ради народних депутатів Золочівського району Харківської області державний акт серії ХР-13-49-000669 на право колективної власності на землю. З листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 62/0-0.23,21-61/142-19 від 12.09.2019 вона дізналася, що її не було включено до списків осіб, які мали право на земельну частку (пай) та у зв`язку із цим на її ім`я не виготовлявся відповідний сертифікат. Хоча на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю вона була учасником КСП «Київська Русь». Тому в цей час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява з проханням справу розглядати без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Крім того, 05.12.2019 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що вона дізналася, що мала право на отримання сертифікату на земельну ділянку лише з листа Відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 12.09.2019, тому вважає, що позовної давності пропущено не було (а.с. 21-22).

Представник відповідача Золочівський селищний голова Канівець Л.В. в судове засідання не з`явився, завчасно подав через канцелярію суду письмовий відзив, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надала жодних доказів того, що вона була членом КСП «Київська Русь». Такими доказами можуть бути записи в трудовій книжці колгоспника в розділі «відомості про членство» або витяг з протоколу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття особи в його члени. Позивачем надано трудову книжку та довідки, які підтверджують факт її працевлаштування в КСП «Київська Русь», проте не можуть підтвердити її членства в ньому. Тому вважає, що ОСОБА_1 на момент розпаювання земель не являлась членом КСП «Київська Русь», у зв`язку із чим її не було включено (і не могло бути включено) у список осіб, які мають право на земельну частку (пай), тому вона не має права на земельну частку (пай). Крім того, позов не підлягає задоволенню через сплив строку позовної давності, оскільки позивач не зверталася за захистом свого права протягом 22 років (а.с. 39-40).

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що остання 24.05.1994 прийнята на роботу вагарем у радгосп КСП «Київська Русь» по переводу, з 14.06.1994 переведена на посаду комірника. 17.04.1998 звільнена за власним бажанням (а.с. 9-10). Вказане підтверджується і довідкою СТОВ «Золочівське» (а.с. 12).

Іздовідки виданої СТОВ «Золочівське» № 130 від 25.12.2019, зазначено, що надати інформацію про участь (членство) в КСП «Київська Русь», а так же включення та виключення з членів не можуть, так як не збереглися заяви по закінченню термінів архівного зберігання (а.с. 38).

З довідки СТОВ «Золочівське» видно, що радгосп «Золочівський» реорганізовано в КСП «Київська Русь» наказ № 20 від 01.02.1996. Після чого, 15.03.2000 - в ТОВ «Золочівське», а 19.09.2008 в СТОВ «Золочівське» (а.с. 13).

Розпорядженням Золочівської районної державної адміністрації Харківської області № 41 від 26.01.1996, наданим архівним відділом Золочівської районної державної адміністрації 30.09.2019 за № 01-53/356, зареєстровано статут колективного сільськогосподарського підприємства «Київська Русь», юридична адреса Золочів, вул. Разіна, 40 (а.с. 31).

Пунктами 4.1, 4.2, 4.5 Статуту КСП «Київська Русь» передбачено, що членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають Статут підприємства і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей підприємства. На момент створення підприємства право на членство в ньому має кожен член товариства покупців членів трудового колективу Державного підприємства радгосп «Золочівський», який приймав участь у викупі цілісного майнового комплексу Радгоспу «Золочівський». Членство в підприємстві припиняється у разі добровільного виходу або виключення із членів підприємства (а.с. 32-33).

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від № 12.09.2019 62/0-0.23,21-61/142-19 державний акт на право колективної власності КСП «Київська Русь» був виданий 18 грудня 1997 року. На гр. ОСОБА_1 не виготовлявся та не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Київська Русь». До списку громадян-членів колективного підприємства «Київська Русь», які додаються до державного акту на право колективної власності ОСОБА_1 не включена. Вартість земельної частки (паю) загальною площею 5,89 в умовних кадастрах гектарах станом на 01.01.2019 становить 182 657,57 грн (а.с. 11).

У відповіді відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області зазначено, що розмір земельної частки (паю) по КСП «Київська Русь» становить 5,89 умовних кадастрових гектарів (а.с. 43).

При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.

Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань.

Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства.

Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного Кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Суд вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивачем не пропущено, оскільки вона дізналася про порушення її права лише з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.09.2019№ 62/0-0.23,21-61/142-19.

За таких обставин суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 до розпаювання земель колективної власності була прийнята до членів КСП «Київська Русь», де пропрацювала до 17.04.1998, при цьому вона добровільно не виходила та не була виключена з членів підприємства на момент передачі землі у колективну власність у 1997 році та видачі 18.12.1997 державного акту на право колективної власності КСП «Київська Русь» відповідно до рішення 10 сесії XXII скликання Золочівської селищної ради від 15.08.1997, який було зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за №17 від 18 грудня 1997 року (рішення про виключення ОСОБА_1 з членів підприємства суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,89 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Враховуючи, що в цей час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка ОСОБА_1 відповідно до положень ст.ст. 12, 19, 25 Земельного Кодексу України, ст.ст. 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Керуючись наведеними положеннями матеріального закону та ст., ст. 12,13,76,81,209,211,247,258,264,265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , як за колишнім членом КСП «Київська Русь», право на земельну частку (пай) загальною площею 5,89 умовних кадастрових гектарів з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Золочівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текс рішення складено 25.02.2020.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

відповідач - Золочівська селищна рада, 62203, Харківська область, Золочівський район, смт Золочів, вул. Центральна, буд. 13 А, 2 .

Суддя О. О.Квітка