ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» вересня 2020 року

м. Харків

справа № 645/6660/19

провадження № 22ц/818/3548/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниці позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року в складі судді Бондарєвої І.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зміну прізвища дітей.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 вересня 2006 року по 30 липня 2012 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають разом з нею.

21 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу вона взяла прізвище чоловіка. Від шлюбу з ОСОБА_7 має двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З 24 листопада 2013 року усі разом проживають в Німеччині. Її чоловік, сини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є громадянами Німеччини. Вона має дозвіл на тимчасове проживання у Німеччині до 31 січня 2021 року. Діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також мають дозвіл на тимчасове проживання у Німеччині.

З 03 серпня 2018 року вона працює продавцем. ОСОБА_7 працює робітником муніципальної служби з благоустрою територій та ремонту доріг. Вона та її чоловік забезпечують дітям належний догляд та розвиток їхніх фізичних та розумових здібностей.

Діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постійно проживають з нею та її чоловіком, називають його батьком. З рідним батьком діти не спілкуються та родинних відносин не підтримують. Діти неодноразово задавали питання, чому батьки, а також два їх брати мають прізвище « ОСОБА_9 », а вони - « ОСОБА_5 ». Крім того, батько та мати її чоловіка також проживають у Німеччині і діти сприймають їх як рідних бабу та діда. На противагу, близьких відносин між дітьми та бабою й дідом по батьковій лінії немає і не було під час проживання дітей в Україні.

10 липня 2013 року відповідач оформив нотаріально посвідчену заяву, якою надав свою згоду на переїзд до Німеччини на постійне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в супроводі їх матері та не заперечував проти отримання ними в подальшому громадянства Німеччини.

Відповідач життям дітей не цікавиться, будь-якого бажання до спілкування з ними не виявляє, аліменти своєчасно не сплачує. У зв`язку із наявністю заборгованості більше ніж за чотири місяці, вона разом із дітьми перетинали кордон без отримання згоди на це батька.

Перебуваючи з візитом в Україні в серпні 2019 року, вона звернулася до дитячого психолога в м. Харкові та за наслідками бесід дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з психологом дитячого центру встановлено, що діти психологічно комфортно проживають разом із нею, її чоловіком та двома іншими братами; вважають себе членами однієї родини « ОСОБА_9 » та бажають змінити прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

Також, звертає увагу на те, що зміна прізвища дітей ніяким чином не впливає на права, інтереси та обов`язки відповідача щодо дітей. Хоч відповідач і є біологічним батьком дітей, проте, у зв`язку з відсутністю будь-якої участі відповідача у їх житті, проживанням дітей однією родиною під прізвищем « ОСОБА_9 », вони не повинні носити прізвище біологічного батька.

Оскільки вона змінила своє прізвище і діти сприймають себе членами однієї родини з метою забезпечення їх психологічного комфорту, вважає доцільним змінити прізвища дітей на « ОСОБА_9 ».

Просила змінити прізвища дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в національному законодавстві не передбачений порядок, яким визначалася б форма згоди дитини, та спосіб отримання такої згоди щодо зміни її прізвища. Оскільки вона разом із дітьми постійно проживають в Німеччині, можливості з`явитися до суду з дітьми з метою підтвердження їх згоди на зміну прізвища у неї не було. Крім того, справа розглядалася під час дії карантину у зв`язку із поширенням хвороби COVID- 19, що вплинуло на можливість пересування її з дітьми по території Німеччини та України.

Зазначає, що вимогами Сімейного кодексу передбачено вирішення спору щодо зміни прізвища дитини органом опіки та піклування або судом, а тому вона має право вибору щодо визначення органу, який вирішить спір.

Висновок психолога за наслідками проведеної бесіди з дітьми отримано у порядку, що не суперечить діючому законодавству. Жоден нормативно - правовий акт не передбачає виключного переліку доказів на підтвердження волі дітей на зміну їх прізвища, а тому судом першої інстанції помилково не взято до уваги цей висновок.

Вказує, що у дітей чітко сформований образ родини, їм комфортно в цьому родинному оточенні, діти вважають вітчима за батька, а тому зміна прізвища відповідає інтересам дітей.

Звертає увагу, що під час розгляду справи її представниця пропонувала відповідачеві укласти мирову угоду. Він погоджувався визнати позов, якщо вона відмовиться від пред`явлення до нього вимог щодо сплати аліментів на дітей взагалі чи змінить розмір виплат на мінімальний. Вона не погодилась на такі умови, оскільки вважала, що відмова від стягнення аліментів на утримання дітей порушує їхні права.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

07 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від позивачки надійшли письмові пояснення, в яких вона наполягала на тому, що національним законодавством не передбачено обов`язку попередньої згоди, висновку, дозволу чи іншого документу органу опіки та піклування для подальшого звернення до суду з позовом про зміну прізвища дітей. Вважала, що пункт 71 Порядку, на який посилався суд першої інстанції, застосовується в тому випадку, якщо батьки обрали спосіб урегулювання спору шляхом звернення до органів опіки та піклування, а не до суду. Представниця позивачки надала відповідь Департаменту Служб у справах дітей на її адвокатський запит, з якого вбачається тільки те, що особиста явка матері та дітей до відповідного органу опіки та піклування не є обов`язковою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів надання дітьми згоди на зміну їх прізвища, що відповідатиме їх інтересам, та, враховуючи, що позивачка не зверталась до органу опіки і піклування та до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо зміни прізвища дітей, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як встановлено судом, з 06 серпня 2006 року по 30 липня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7,9, 10).

21 лютого 2013 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 (а. с.8).

З 24 листопада 2013 року ОСОБА_1 з чоловіком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають у Німечинні, м. Хайнінген ( а. с. 41-44).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитини відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь в її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

За таких обставин, коли батько (мати) не лише не спілкується з дитиною, хоча ніхто не перешкоджає йому (їй) в цьому, не виявляє щодо дитини батьківської турботи і уваги, то його (її) заперечення не можуть бути безумовною підставою для відмови у зміні прізвища дитини за наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість і доцільність такого рішення.

При вирішенні спору щодо дитини судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У статті 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

01 квітня 2007 для України набула чинності Європейська конвенція про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року.

Положеннями статті 3 Європейської конвенції передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду).

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється наступними правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультації; мати можливість висловлювати свої думки; бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей передбачено порядок прийняття рішення судовими органами під час розгляду справи, що стосується дитини.

Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує дитину сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб (у разі необхідності - приватно), якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Згідно зі статтею 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, врегульовано порядок розв`язання спорів між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини.

Відповідно до цього пункту, для розв`язання спору, що виник між батьками щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності).

Служба у справах дітей з метою вивчення ситуації та підготовки висновку щодо визначення або зміни прізвища, імені та по батькові дитини проводить бесіду з матір`ю, батьком та дитиною, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку.

Рішення органу опіки та піклування про розв`язання спору між батьками щодо визначення або зміни імені, прізвища, по батькові дитини приймається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті ради (комісією з питань захисту прав дитини) з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 зверталась до органів опіки та піклування для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Обставини справи Службою у справах дітей не досліджувались та відповідні висновки не надавались. Тобто, чинним законодавством передбачена певна процедура визначення доцільності зміни прізвища дитини, яку позивачкою дотримано не було.

Крім того, слід зазначити, що, звертаючись з позовом ОСОБА_1 зазначає, що діти проживають в Німеччині разом з нею та її чоловіком, якого вважають за батька, сприймають себе членами однієї родини та з метою забезпечення їх психологічного комфорту вважає правильним та доцільним рішенням змінити прізвища дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на « ОСОБА_5 ». Посилається на висновок дитячого психологу, проведеному для встановлення їхнього психоемоційного стану, виявлення їх ставлення до інших членів родини у серпні 2019 року, що на її думку, свідчить про згоду на зміну прізвища.

За статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування( ст. 78 ЦПК України).

Згідно статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано належних доказів щодо згоди дітей на зміну прізвища.

З висновку медичного центру комплексної реабілітації для дітей «Нове дихання» від 04 вересня 2019 року вбачається, що на прямі та непрямі питання про зміну прізвища дітьми надані однозначні стверджувальні відповіді. У ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є бажання змінити прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », оскільки вважають себе повноцінною частиною родини « ОСОБА_9 » (а. с.82).

Даний висновок складено психологом ОСОБА_18 , на підтвердження компетенції якої позивачкою надано копію свідоцтва про підвищення кваліфікації на факультеті перепідготовки та підвищення кваліфікації Національного педагогічного університету за програмою «Арт-терапія», протягом 10 днів з 28 березня 2016 року по 08 квітня 2016 року.

Інших доказів щодо кваліфікації ОСОБА_18 матеріали справи не містять, а тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий висновок не може бути беззаперечним доказом волевиявлення дітей на зміну прізвища.

Інших доказів, з яких вбачалось ставлення дітей щодо зміни прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 » матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивачка зазначила, що вона з дітьми проживає у Німеччині та у зв`язку з карантинними заходами із поширенням COVID-19 не мала можливості прибути з дітьми в Україну для надання особистих пояснень. Однак, як вбачається з листа Департаменту Служби у справах дітей, її особиста присутність та присутність дітей не обов`язкова.

Також, за статтею 212 ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Між тим, з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів позивачка не зверталась. Однак, висловила свою думку щодо цього в письмових поясненнях представниці позивачки, яка полягає у відмові від пропозиції провести засідання в режимі відеоконференції, посилаючись на інтереси дітей, та не підтверджуючи свою відмову будь - якими доказами.

Провадження у справі відкрито 28 жовтня 2019 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" карантин в України запроваджено 12 березня 2020 року. Отже, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості протягом цих чотирьох місяців надати відповідні докази суду щодо згоди дітей на зміну прізвища.

Доводи ОСОБА_1 , що діти не підтримують стосунків з батьком та його родиною, відповідач не цікавиться дітьми не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять даних, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання та виховання.

Наявність заборгованості з аліментів, на яку посилається позивачка в обґрунтування позову, не є беззаперечною підставою для зміни прізвища дітей.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 категорично був проти зміни прізвища, пояснюючи це тим, що це є єдиним зв`язком між ним та його дітьми, оскільки позивачка не надає згоду на те, щоб він бачився з дітьми.

Таким чином, беззаперечних доказів, що зміна прізвища ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на « ОСОБА_5 » є доцільною та відповідає інтересам дитини позивачкою не надано.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.