КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8887/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта» про визнання такими, що не підлягають оплаті платежі по квитанціях,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта» (далі - ОСББ ««Башта»), в якому просив визнати такими, що не підлягають оплаті платежі по квитанціях, які розповсюджувались ОСББ «Башта» по квартирі АДРЕСА_1 за квітень-серпень 2019 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 2 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

10 квітня 2020 року представник відповідача - адвокат Золотопуп С.В. направив до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідача 3 000 грн в рахунок відшкодування судових витрат на оплату професійноїправничої допомоги.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення в справі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що стороною відповідача не надано доказів оплати наданих послуг з правничої допомоги, а саме відповідний платіжний документпро їх сплату, а тому підстави для прийняття додаткового рішення відсутні.

В апеляційній скарзі на вищевказану ухвалу суду представник відповідача просить її скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн та вирішити питання розподілу таких витрат у розмірі 2 000 грн за складання і подання апеляційної скарги.

Як на підставу своїх вимог посилається на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, яким передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вважає, що ним подано достатньо доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Як на підставу своїх заперечень зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачу у стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, через їх недоведеність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи та їх представників, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСББ ««Башта» про визнання такими, що не підлягають оплаті платежі по квитанціях.

Заперечуючи проти пред`явленого позову, представник відповідача - адвокат Золотопуп С.В. у лютому 2020 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат відповідач у зв`язку з розглядом справи очікує понести 3 000 грн на оплату професійної правничої допомоги адвоката та просив стягнути зазначену суму з позивача.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 2 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Під час ухвалення вказаного рішення суду розподіл судових витрат на правничу допомогу не проводився.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме не надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги в суді першої інстанції, представником відповідача до відзиву на позовну заяву було надано договір про надання правничої допомоги № 13/01/2020-1 від 13 січня 20120 року, укладений між ОСББ «Башта» та Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та Партнери», ордер на надання правової допомоги серії КС № 606641 від 13 січня 2020 року, свідоцтво про право зайняття Золотопупом С.В. адвокатською діяльністю серії ПТ № 2653 від 26 березня 2019 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 30 січня 2020 року на суму 3 000 грн, підписаного головою правління відповідача та керуючим партнером ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 3.3. договору про надання правничої допомоги клієнт (ОСББ «Башта») зобов`язується оплатити послуги протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання передачі наданих послуг у безготівковій формі.

Утім, як до закінчення розгляду справи по суті спору, так і при зверненні із заявою про ухвалення додаткового рішення, стороною відповідача не надано доказів оплати наданих послуг з правничої допомоги, а саме відповідний платіжний документпро сплату 3 000 грн на розрахунковий рахунок адвокатського бюро.

Колегія суддів зауважує, що належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані представником відповідача, є докази, які доводять сплату відповідачем як юридичною особою відповідної суми коштів та відображення адвокатським бюро доходів, отриманих від професійної діяльності залучених адвокатів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачем не доведено понесення витрат за надання професійної правничої допомоги по даній справі у розмірі 3 000 грн в суді першої інстанції, які могли бути стягнуті з позивача на його користь з огляду на відмову у задоволенні позову.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив правову природу питання щодо стягнення судових витрат у справі, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат, понесених відповідачем, відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

При цьому до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про розподіл судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, однак колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, адже це клопотання подано з порушення стадійності провадження у справі (частина перша статті 134 ЦПК України) та не стосується судових витрат, понесених в межах даного провадження з апеляційного перегляду ухвали суду про відмову ухвалити додаткове рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта» залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній