Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року

провадження № 22-ц/796/11272/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області

в складі судді Кравченка М.В.

від 15 липня 2020 року

у справі №372/2827/19 Обухівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 28.03.2008 по 25.04.2012 вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11.04.2017 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1500,00 грн щомісячно.

Позивачка, за вказаних обставин, посилаючись на положення ч. 1 ст. 192 СК України, просила змінити розмір і спосіб визначених рішенням суду аліментів в твердій грошовій сумі 1500,00 грн та стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень проти позову зазначив, що позивачка у відповідності до вимог закону не довела зміну свого матеріального стану або погіршення стану здоров'я отримувача аліментів. Інших підстав, які визначені законом для зміни розміру аліментів, позивачка не навела. Вважав, що за таких обставин, пзоивачка, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не довела обставини, які мають значення для справи.

Зазначав, що на даний час він не працює і доходів не отримує, що підтверджується довідкою з податкової служби. Не працює з поважних причин, у зв`язку з лікуванням та реабілітаційним періодом перенесених захворювань, а з 2018 року перебуває на "Д" обліку в кабінеті інфекційних захворювань з діагнозом невиліковних хвороб.

Також зазначив, що транспортних засобів у власності не має та з дня призначення судом аліментів і по даний час іншого рухомого чи нерухомого майна не придбавав.

Крім цього додав, що визначений судом розмір аліментів (1500,00 грн) не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До того ж ст. 180 СК України визначено обов'язок обох батьків утримувати дитину.

За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції неправильно визначився з предметом спору, зазначивши, що підставою для збільшення розміру є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я саме платника чи одержувача аліментів, а не дитини, на утримання якої стягуються аліменти. Зазначила, що підставою позову є не зміна розміру аліментів, а спосіб стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку) відповідача. На думку скаржника, суд при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів неправильно застосував норми матеріального права.

Також, як на підставу скасування рішення суду, зазначила, що визначений судом розмір аліментів не відповідає мінімальним потребам дитини, не є достатнім для нормального фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, а відповідач, як працездатна особа, має можливість сплачувати аліменти у розмірі достатньому для забезпечення дитини усім необхідним.

За наведених обставин просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 15.07.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ст. 19, 274 ЦПК України справи у спорах про стягнення аліментів підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2017 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн, щомісячно.

Судом також встановлено, що згідно довідки №3912 від 17.12.2019, виданої Обухіською центральною районною лікарнею, ОСОБА_3 перебуває на "Д" обліку в кабінеті інфекційних захворювань з діагнозом двох невиліковних захворювань.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків №1637 від 28.11.2019 інформація про доходи ОСОБА_3 відсутня.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка в обґрунтування необхідності зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку) відповідача посилалася на положення ч. 1 ст. 192 СК України, якою визначено підстави для зміни розміру аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом одержувача аліментів може бути збільшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено, визначених законом підстав, для зміни розміру та способу стягнення аліментів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд неправильно визначився із предметом та підставами позову, оскільки позивачем заявлялися вимоги про зміну способу стягнення аліментів, а не зміну розміру аліментів.

Дійсно, як вбачається із прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 просила змінити спосіб стягнення аліментів. В той же час, в позовній заяві позивачка посилалася на положення ст. 192 СК України, якою визначено підстави для зміни розміру аліментів.

З наведеного слідує, що позивачка фактично звернулася до суду з вимогами про зміну способу виконання рішення суду шляхом збільшення розміру аліментів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неправильно визначився з предметом та підставами позову не знайшли свого підтвердження, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що раніше визначений судом розмір аліментів не відповідає мінімальним потребам дитини, не є достатнім для нормального фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі обставини у відповідності до вимог ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру та способу стягнення аліментів. Відтак такі доводи не є і підставою для скасування рішення суду.

Оскільки законодавець не пов`язує працездатність платника аліментів та його можливість сплачувати аліменти із підставами для зміни розміру та способу стягнення аліментів, то такі доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено погіршення матеріального чи сімейного становища позивача, покращення матеріального чи сімейного становища відповідача, або виникли інші обставини, які відповідно до вимог ст. 192 СК України є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 77-82, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай