Справа № 159/5837/19
Провадження № 2/159/103/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Шокот С.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів Горблюка Р.В.,Сороки В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Ковельська районна рада, про припинення права постійного користування земельною ділянкою шляхом визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона постійно проживає у м. Ковелі і відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» є членом територіальної громади міста Ковеля Волинської області. В зв`язку із своєю професійною діяльністю із загальнодоступних реєстрів їй стало відомо, що згідно Витягу з державного земельного кадастру Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки на праві постійного землекористування належить земельна ділянка площею 3,95 га кадастровий номер :42:012:0110 за адресою АДРЕСА_1 . Землекористування здійснюється на підставі Державного акту на право постійного користування землею виданого згідно рішення Ковельської районної ради №33-11 від 21 лютого 1995 року. В той же час із самого Державного акту на право постійного землекористування вбачається, що останній видано «Ковельській оптово-торговій базі контори «Облкооплісбудгоспторг» Волинської облспоживспілки. Вказує, що Державний акт на право постійного землекористування виданий відповідачу на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а отже на землях територіальної громади міста Ковеля. Відтак рішення Ковельської районної ради про надання землі в постійне землекористування та Державний акт на право постійного землекористування були прийняті з перевищенням повноважень районної ради. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Ковельська оптово-торгова база Волинської облспоживспілки припинена як юридична особа 19.12.2018 року. Правонаступником останньої є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ».

Відповідно Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно на вказаній земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомості - приміщення контори площею 524 м. кв. право власності на яку набуто в 07.02.2016 року ТзОВ «Агро-В» згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним Нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В та об`єкти нерухомості ТзОВ «Ковельська ОТБ» право власності на які набуто згідно договорів купівлі продажу від 03.04.2017 року, 24.07.2018 року та 30.07.2018 року.

Разом із тим, відповідно до приписів ст.. 120 Земельного Кодексу України від 25.10.2001р. №2768-111 та ст. 377 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-ІУ (в редакції, яка діє на даний час) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відтак суб`єкти господарської діяльності які набули право власності на нерухомість за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) не можуть мати у постійному користуванні землю і зобов`язані оформити право користування землею в інший спосіб, зокрема придбати землю у власність, чи укласти договори оренди.

Таким чином використання земельної ділянки площею 3,95 га кадастровий номер :42:012:0110 за адресою АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ) в комерційних інтересах, без сплати земельного податку порушує інтереси Територіальної громади м. Ковеля, зокрема і її, оскільки вона є жителем відповідного муніципального утворення тобто - членом громади.

Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності. Відтак суб`єкти господарської діяльності, які набули право власності на нерухомість за адресою АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) не можуть мати у постійному користуванні землю і зобов`язані оформити право користування землею в інший спосіб , зокрема придбати землю у власність, чи укласти договори оренди.

За таких обставин, з урахуванням принципів, викладених в ст. ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також приписів ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту, який відповідає характеру порушення прав є визнання припиненим права постійного користування землею ТзОВ «Ковельська ОТБ» посвідченого Державним актом на право постійного землекористування виданого на підставі рішення Ковельської районної ради №33-11 від 21 лютого 1995 року.

07 листопада 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, позов не визнає, прохає відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти позову посилається на наступні обставини: так, позивач стверджує, що використання земельної ділянки на підставі оскаржуваного акту на право постійного користування, призводить до незаконного зменшення доходів місцевого бюджету, як наслідок, порушує права та законні інтереси позивача як члена міської громади.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України зазначив:

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Отже, умовою звернення до суду з позовом про визнання незаконним (протиправним) рішення (акту) органу місцевого самоврядування є заінтересованість позивача.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Крім того, зазначає також, що відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

З вищенаведеного вбачається, що згідно з чинними нормами немає такої підстави припинення права постійного користування, як: "шляхом визнання недійсним державного акту".

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності.

У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали повністю, з підстав, зазначених у ньому та прохають його задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, з підстав, зазначених у поданому відзиві на позовну заяву. Просили звернути увагу суду на ті обставини, що рішення на підставі якого надавалась земельна ділянка в постійне користування позивачем не оскаржувалось і воно є чинним на даний час.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ковельської районної ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

Так судом встановлено, що позивачем висунута вимога про припинення права постійного користування земельною ділянкою шляхом визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею, з наступних підстав:

-рішення Ковельської районної ради та Державний акт на право постійного землекористування були прийнятті з перевищенням повноважень районної ради;

-при переході права власності на нерухоме об`єкти, що розташовані на земельній ділянці до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попереднього землекористувача;

-право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належить до державної або комунальної власності.

Позивач вказує, що з підстав визначених ст.92 Земельного кодексу України суб`єкти господарської діяльності які набули право власності на нерухомість не можуть мати у постійному користуванні землю, а тому зобов`язанні оформити право користування нею в іншій спосіб, а саме придбати у власність , або укласти договір оренди.

Крім того в позовних вимогах позивач зазначає, що такими порушеннями земельного законодавства порушуються права та законні інтереси територіальної громади, а відтак і її інтереси як члена такої громади в зв`язку з ненадходженням відповідних коштів до бюджету міста.

Із матеріалів справи слідує, що відповідно до Розпорядження голови Ковельської районної ради №33-рр від 21.02.1995 року земельну ділянку площею 3,95 га закріплено в постійне користування за Ковельською оптово-торговою базою.

Державним актом ІІ-ВЛ №01676 від 21.02.1995 року виданого на підставі Рішення Ковельської районної ради №335-рр від 21.02.1995 року підтверджено надання у постійне користування земельної ділянки площею 3,95 га по АДРЕСА_1 в межах згідно плану землекористування Ковельській опто - торговій базі контори «Облкооплісбудпостач» Волинській облспоживспілки.

У відповідності з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 10.09.2019 року з кадастровим номером :42:012:0110, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю площею 3.95 га зареєстрована 23.01.2017 року, власником якої є Ковельська міська рада, перебуває на праві постійного користування у ТзОВ «Ковельська ОТБ».

Сторони в судовому засіданні визнали, що наявні розпорядження голови районної ради, рішення районної ради та Державний акт на праві постійного користування не скасовані у встановленому законом порядку.

Право постійного користування земельною ділянкою є різновидом права користування землею. Це право полягає у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 р. №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками (№1-17/2005) виокремив характерні особливості цього правового титулу, а саме:

- право постійного землекористування є безстроковим (на відміну від права оренди) та може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);

- постійні землекористувачі сплачують податок на землю, розмір якого визначається відповідно до законодавства (на відміну від договірного характеру орендної плати);

- земельні ділянки передаються у постійне користування в порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта; оплаті підлягає лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку.

Що стосується вимог позивача про припинення прав постійного користування землею відповідача з підстав переходу права власності на об`єкт нерухомого майна,які розташовані на цій земельній ділянці то суд зазначає наступне.

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою які визначені у ст.141 Земельного кодексу України є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Отже, стороною цього спору може бути новий власник об`єкту нерухомого майна,а не будь-який член територіальної громади.

Що стосується порушення прав та законних інтересів позивача.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб,яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити чи були порушені, невизнані або оспорені права,свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Дана правова позиція висловлена ВСУ в ході розгляду справи №6-84 цс14.

Позивач стверджує, що в даному випадку міський бюджет втрачає відповідні кошти і як наслідок порушує права та законні інтереси її як члена міської громади.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Тобто такі рішення можуть бути скасовані з ініціативи заінтересованих осіб при заявлені відповідного позову.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, а це свідчить про відсутність предмету захисту у суді.

Враховуючи що зазначені вище обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду, а тому є також самовільного підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 81, 89, 133, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 377, 378 ЦК, ст.141 Земельний кодекс України суд,

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» про припинення права постійного користування земельною ділянкою шляхом визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 03 березня 2020 року.

Головуючий: В.О.Лесик