Номер провадження: 22-ц/813/3264/20
Номер справи місцевого суду: 520/5452/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Бабенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

20.04.2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 952-н, після уточнення якого просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 28973,68 доларів США та 28362,17 грн., з яких: основний борг по кредиту 22560,16 доларів США, прострочені проценти за користування кредитом - 6413,52 доларів США, пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року - 7965,17 грн., пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року - 8017,39 грн., пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року, 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 09.04.2012 року по 09.04.2015 року - 938,33 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачів у рівних частках з кожного судові витрати в сумі 3654, 00 грн., тобто по 1827,00 грн. з кожного.

Позовні вимоги банк обґрунтував тим, що 13 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 952-н, згідно з яким відповідач отримала від банку кредит в сумі 40 000,00 доларів США на умовах сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 11,5% річних та комісійні винагороди, на строк 204 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13 жовтня 2023 року (далі - Кредитний договір).

Через невиконання відповідачкою своїх зобов`язань перед банком за Кредитним договором, станом на 01.01.2017 року заборгованість склала 28973,68 доларів США та 28362,17 грн., складові частки яких вказані вище.

Крім того, для забезпечення виконання позичальником вимог з повернення кредитних коштів, 13.10.2006 року між банком, позичальником та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1 до кредитного договору №952-н від 13.10.2006 року, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та неповне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, а також за додатковим угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому.

Також в забезпечення виконання умов Кредитного договору зі своєчасного повернення кредитних коштів між банком та позичальником ОСОБА_1 13.10.2006 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардіною О.О., предметом якого є нерухоме майно, а саме - квартира АДРЕСА_1 (Далі - Договір іпотеки).

Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 40 000,00 доларів США, а позичальник в свою чергу не виконує покладені на неї зобов`язання з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у відповідачів перед банком виникла заборгованість яка станом на 01.01.2017 року становила 28973,68 доларів США та 28362,17 грн., складові якої зазначені вище, що і змусило позивача звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» було задоволено частково та стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у загальному розмірі 28973,68 доларів США та 28362,17 грн., яка складається з: основного боргу за кредитом у розмірі 22560,16 доларів США; прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 6413,52 доларів США; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту у розмірі 9240,00 грн.; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року у розмірі 7965,17 грн.; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року у розмірі 8017,39 грн.; пеню за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року у розмірі 2210,28 грн.; 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом за період з 09.04.2014 року по 09.04.2015 року у розмірі 938,33 грн.

Стягнуто на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3654,00 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.

У задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному поряду заборгованості за кредитним договором № 952-н від 13.10.2006 року та судових витрат з поручителя ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Ощадбанк» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 952-н від 13.10.2006 року з поручителя ОСОБА_2 , та постановлення в цій частині нового, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року, в частині задоволення позовних вимог до неї та постановлення в цій частині нового, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до кредитного договору №952-н від 13.10.2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , остання отримала від Банку кредитні кошти в сумі 40000,00 доларів США, строком на 204 місяці, зі сплатою позивачеві процентної винагороди за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних (т.1, а.с. 4-6). П.1.2 вказаного кредитного договору встановлено, що кредит надається на 204 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13.10.2023 року.

Із Договору поруки №1 до Кредитного договору №952-н від 13.10.2006 р., укладеного між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно, вбачається, що поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед Банком відповідати, солідарно, в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором (т.1, а.с. 10-11). Відповідно до п.п.4.1 зазначеного Договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Кредитним договором, а також, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором №952-н від 13.10.2006 р. не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.4.2.1 Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника належного виконання кредитних зобов`язань.

Листами від 30.09.2014 року №28/1-19/9095 та від 01.10.2014 року №28/1-19/9094. позивач повідомляв відповідачів про невиконані ними зобов`язання по вказаному Кредитному договору, та просив у 30-денний термін погасити заборгованість в сумі 25144,10 доларів США та 12636,51 грн.

Згідно розрахунку загальної заборгованості за Кредитним договором №952-н від 13.10.2006р. після отримання кредиту, позичальник погашення кредиту здійснював належним чином до 2014 року, у зв`язку з чим, станом на 01.01.2017 року утворилась загальна заборгованість в сумі 28973,68 доларів США та 28362,17 грн., яку позивач і просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів, та складові частини яких вказані в позовній заяві.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно і обґрунтовано послався на статті 526, 549, 554, 612, 1049, 1054 ЦК України, згідно яких зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на вказані норми права, слід дійти висновку про те, що позовні вимоги про стягнення всієї суми заборгованості солідарно з відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки позичальник, отримавши кредитні кошти від банку, повністю їх не повернув, тобто порушив взяті на себе зобов`язання.

Разом з тим, суд першої інстанції допустився помилки стосовно того, що позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як договір поруки збіг. Такого висновку колегія судів дійшла, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції правильно зазначено, що у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Однак, судом не було враховано, що шестимісячний строк виконання кредитного зобов`язання, який передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, виникає не з моменту боржником виконання обов`язків по кредитному договору, як вважав суд - 09.04.2014 року, а з моменту настання строку виконання основного зобов`язання по кредитному договору, в даному випадку з 09.11.2014 року.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014 року на адресу відповідача і поручителя ОСОБА_2 банком було направлено письмову вимогу про погашення кредитної заборгованості у 30-ти денний термін. Дане повідомлення отримано ОСОБА_2 10.10.2014 року. А тому шестимісячний строк розпочався з 09.11.2014 року і закінчувався 09.05.2015 року.

Оскільки позовна заява подана 20 квітня 2015 року, то вказаний шестимісячний строк звернення до поручителя з позовними вимогами, який передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України не збіг.

Аналогічна ситуація мається і у відношеннях банку з боржником ОСОБА_1 , оскільки письмова вимога про необхідність погашення кредитної заборгованості у повному обсязі їй направлена 01.10.2014 року, і отримана ОСОБА_1 11.10.2014 року.

З огляду на викладене, та враховуючи, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові до відповідача ОСОБА_2 з підстав припинення строку поруки, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія сукддіів вважає за необхідне рішення суду в цій частині скасувати і прийняти постанову про солідарне стягнення кредитної заборгованості з боржника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 .

Що стосується суми загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, то колегія суддів також не погоджується з висновком суду в цій частині, виходячи з наступного.

Так, суд правильно встановив, що сума основного боргу за кредитом становить 22 560,16 доларів США. Однак, сума відсотків за користування кредитом має відраховуватись лише за період його дії, тобто до 09.11.2014 року, про що було вказано вище. Нарахування відсотків по кредитному договору після припинення його дії, є незаконним. У зв`язку з цим, сума відсотків за користування кредитними коштами складає не 6413,52 долара США, як вказано в оскаржуваному судовому рішенні, а 1193,02 долара США.

З цих підстав, загальна сума кредитної заборгованості складає 23 753,18 доларів США, а не як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні 28 973,68 доларів США.

Також суд незаконно нарахував суму простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту у розмірі 9 240 грн. та пеню за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у розмірі 2 210,28 грн., які стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Крім того, стягуючи пеню за прострочений основний борг по кредиту, суд не врахував, що вказані суми мають бути стягнуті в межах річного строку позовної давності, про застосування якої ухвалено відповідачкою ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення (т.1, а.с.166).

У зв`язку з цим, строк нарахування пені має розраховуватись за період 20.04.2014 року (дата звернення до суду з даним позовом) по 20.04.2015 рік, що становить 3057,79 грн., замість встановленого судом 7965,17 грн.

Аналогічним чином слід розраховувати і пеню за прострочені проценти за користування кредитом,тобто за період з 20.04.2014 року по 20.04.2015 року, що становить 2649,72 грн., а не як встановив суд - 8017,39 грн.

Таким чином, загальна сума по пені за прострочений основний борг по кредиту та за прострочені проценти за користування кредитом складає 5 707,51 грн., а не як встановив суд - 28362,17 грн.

Що стосується 3% річних від простроченої заборгованості за кредитом за період з 09.04.2014 по 09.04.2015 року у розмірі 938,33 грн., то вони стягненню не підлягають, так як під час дії кредитного договору проценти за користування кредитними коштами передбачені кредитним договором, і підлягають стягненню у сумі 1193,02 доларів США, про що було вказано вище.

В подальшому, тобто після закінчення дії кредитного договору, то 3% річних можуть бути стягнуті лише у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак такі позовні вимоги, з посиланням саме на зазначені у вказаній нормі матеріального права обставини, до суду не заявлялись позивачем ні в первісній позовній заяві, ні в подальшому.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги частково надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які кожен із них посилається як на підставу позовних вимог, заперечень проти них та доводів апеляційних скарг проти ухваленого судового рішення.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційних скарг його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід задовольнити частково, та прийняти постанову, якою рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», задовольнити частково. Стягнути на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитом у загальному розмірі 23753,18 доларів США та 5707,51 грн., складові яких зазначено в мотивувальній частині даної постанови суду апеляційної інстанції.

Що стосується розподілення між сторонами судового збору, то колегія суддів виходить з наступного:

Станом на 20.02.2020 року курс долара США по відношенню до гривні України по курсу НБУ складає 24,5231 грн. за 1 долар США.

Позовні вимоги задоволено на загальну суму 588 209,12 грн., що складає 79,61 % від пред`явлених 738 886, 62 грн.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягнути на користь АТ «Ощадбанк», з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір у сумі 5206,14 грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції, та 5726,75 грн. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитом у загальному розмірі 23753,18 доларів США (двадцять три тисячі сімсот п`ятдесят три долари США 18 центів) та 5707,51 грн. (п`ять тисяч сімсот сім гривень 51 копійка), яка складається з:

основного боргу за кредитом у розмірі 22560,16 доларів США;

прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 1193,02 доларів США;

пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 20.04.2014 року по 20.04.2015 року у розмірі 3057,79 грн.;

пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 20.04.2014 року по 20.04.2015 року у розмірі 2649,72 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках судовий збір у сумі 5206,14 грн. (п`ять тисяч двісті шість гривень 14 копійок) - за розгляд справи в суді першої інстанції, та 5726,75 грн. (п`ять тисяч сімсот двадцять шість гривень 75 копійок) - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра