Справа № 163/346/20
Провадження № 2/163/202/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Філімонюк О.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 152 773,88 гривень витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував не застрахованим автомобілем "Фіат", номерний знак НОМЕР_1 , 31.10.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вина відповідача у ДТП встановлена вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року. За цим вироком з МТСБУ в користь потерпілого стягнуто 92 230,74 гривні матеріальної шкоди та 4 611,54 гривень моральної шкоди. За заявою потерпілого стягнення присуджених відшкодувань здійснювалось у примусовому порядку, у якому виконавчою службою також були нараховані 9 684,23 гривні виконавчого збору та 301,00 гривень витрат на проведення виконавчих дій.

Окрім цього, 19.02.2018 року потерпілий ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення із МТСБУ матеріальної шкоди у відшкодування витрат, пов`язаних із стійкою втратою працездатності, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу. У цій справі рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року з МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_2 було стягнуто 35 436,87 гривень матеріальної шкоди, 1 687,47 гривень моральної шкоди, 3 000,00 гривень витрат на правничу дорогу, а також судовий збір в розмірі 1 409,00 гривень. Стягнення цих сум також проводилось у примусовому порядку, за яким з МТСБУ стягнуто 4 012,34 гривень виконавчого збору та 400,00 гривень витрат виконавчого провадження.

Зазначені суми в загальному розмірі 152 773,88 гривень були сплачені потерпілій особі трьома платіжними дорученнями і становлять понесені МТСБУ витрати, пов`язані з регламентною виплатою, які підлягають стягненню в регресному порядку з відповідача як водія, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 13.04.2020 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Представник позивача на адресу суду надіслав клопотання, у якому позов підтримав, просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що безпосередньо потерпілому від ДТП в добровільному порядку відшкодував 37 000,00 гривень. Крім цього, під час відбування покарання у місцях позбавлення волі з нього відраховували присудженні судом кошти на користь потерпілого. Оскільки потерпілий отримав грошове відшкодування як від нього, так і від МТСБУ, вважав необхідним зменшити пред`явлену до стягнення суму. При цьому просив врахувати, що після звільнення з місць позбавлення волі ніде не працює, на що також вливає запровадження в Україні карантинних заходів, а його батьки є пенсіонерами.

Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини.

31.10.2016 року близько 22:15 години ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем "Фіат Добло", номерний знак НОМЕР_1 , по Кільцевій дорозі в місті Києві, допустив ряд порушень Правил дорожнього руху України і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у цьому ДТП, його притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

В межах кримінального провадження потерпілий ОСОБА_2 заявив цивільні позови до винуватця ДТП ОСОБА_1 та до МТСБУ, яке не виплатило йому страхове відшкодування згідно поданої заяви.

Вищевказаним вироком суду з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 456 588,46 гривень у відшкодування моральної шкоди, а з МТСБУ - 92 230,74 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, що включає в себе підтверджені витрати на лікування та суму втраченого середнього заробітку на день подання заяви, а також 4 611,54 гривень у відшкодування моральної шкоди (всього 96 842,28 гривень).

Зазначені суми стягнень з МТСБУ присудженні судом в якості страхового відшкодування на підставі ст.ст. 9, 24, 25, 261 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки по справі було встановлено, що ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" та п.п. ґ) п. 2.1. ПДР України на момент ДТП не мав поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, судом не встановлено підстав для відмови МТСБУ у здійсненні страхового відшкодування.

Оскільки позивач додав до матеріалів позову копію вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року з відміткою про не набрання вироком законної сили, суд в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України "Про доступ до судових рішень" перевірив дану обставину на підставі відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Так, за даними ЄДРСР вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року був оскаржений в апеляційному порядку представником цивільного відповідача МТСБУ в частині задоволення цивільного позову до МТСБУ. В апеляційній скарзі представник МТСБУ просив скасувати вирок в цій частині та постановити нове рішення, яким в позові до МТСБУ відмовити.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07.11.2017 року апеляційну скаргу представника цивільного відповідача МТСБУ залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року - без змін.

На вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного МТСБУ подавало касаційну скаргу, яка ухвалою Верховного Суду від 22.01.2018 року була повернута на підставі п.1 ч.3 ст.429 КПК України.

Отже, у відповідності до положень ч.2 ст.532 КПК України у чинній на дату апеляційного розгляду редакції вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року набрав чинності 07.11.2017 року.

Після ухваленого апеляційним судом міста Києва судового рішення від 07.11.2017 року потерпілий ОСОБА_2 через свого представника звернувся до МТСБУ із заявою, у якій з огляду на збільшення розміру втраченого заробітку, встановлення ІІ-ї групи інвалідності, просив виплатити йому з урахуванням присуджених вироком суду коштів всього 130 876,76 гривень.

Як встановлено по справі, зазначених виплат МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_2 не здійснило, що слугувало підставою для його звернення до суду із цивільним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року позов ОСОБА_2 до МТСБУ (третя особа: ОСОБА_1 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої здоров`ю внаслідок вчинення злочину, задоволено частково.

З МТСБУ на користь ОСОБА_2 стягнуто 35 436,87 гривень матеріальної шкоди, 1 687,47 гривень моральної шкоди, 3 000,00 гривень витрат на правничу допомогу, а всього 40 124,34 гривень, та в користь держави - 1 409,60 гривень судового збору.

Матеріальна і моральна шкода стягнута з МТСБУ на підставі положень п. 2 ч.1 ст. 25, ст.261 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 29.12.2015 року № 3470.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 06.07.2018 року.

Із платіжного доручення № 909822 від 05.07.2018 року вбачається, що присуджений до стягнення судовий збір в користь держави в сумі 1 409,60 гривень МТСБУ сплатило в добровільному порядку на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ.

Видані на підставі вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року виконавчі листи потерпілим ОСОБА_2 пред`явлені до примусового виконання.

Постановами державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС міста Києва від 20.12.2017 року відкрито виконавче провадження № 55413272 про стягнення з МТСБУ в користь ОСОБА_2 присуджених за вироком суду від 18.07.2017 року 96 842,28 гривень у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також стягнення 9 684,23 гривень виконавчого збору та 301,00 гривень витрат на проведення виконавчих дій.

Ці кошти в загальній сумі 106 827,51 гривень перераховані МТСБУ на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ згідно з платіжним дорученням № 1263104 від 27.12.2017 року.

Постановою старшого державного виконавця цього ж відділу ДВС від 14.08.2018 року відкрито виконавче провадження № 56986541 про стягнення з МТСБУ в користь ОСОБА_2 присуджених за рішенням суду від 05.06.2018 року 40 124,34 гривень у відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, а також стягнення 4 012,43 гривень виконавчого збору та 400,00 гривень витрат виконавчого провадження.

Кошти за цими стягненнями в загальній сумі 44 536,77 гривень перераховані МТСБУ на рахунок ВДВС Дніпровського РУЮ згідно платіжного доручення № 992491 від 15.08.2018 року.

08.08.2019 року МТСБУ надіслало на адресу відповідача претензію про регресні вимоги на загальну суму 151 364,28 гривень.

За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на встановленні у справі фактичні обставини в силу ч.6 ст.82 ЦПК України суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року щодо винуватості відповідача ОСОБА_1 у скоєному ДТП.

Згідно із п.1.3. ст.ст.1, 3 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції станом на ДТП у даній справі (далі - Закон № 1961-IV) потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст.9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Стаття 41 Закону № 1961-IV визначає регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Відповідно до п/п."а" п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 24.1. статті 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст.25 Закону № 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Згідно із п.п. 26.1, 26.2 ст. 26 Закону № 1961-IV шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення ІІ групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

У статті 261 Закону № 1961-IV визначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За змістом ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, обов`язок МТСБУ виплатити страхове відшкодування потерпілому у ДТП ОСОБА_2 у відповідності до вище наведених положень Закону № 1961-IV з тих причин, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як винуватця ДТП не була забезпечена, доведена вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року, яким вирішено заявлений цивільний позов до МТСБУ, та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року, тому в силу ч.5 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Розмір регламентної виплати в розумінні ст.ст.3, 9, 41 Закону № 1961-IV за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2017 року склав 92 230,74 гривень матеріальної шкоди та 4 611,54 гривень моральної шкоди, за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року - 35 436,87 гривень матеріальної шкоди та 1 687,47 гривень моральної шкоди, що в загальній сумі становить 133 966,62 гривень.

Відповідно до п.п. 38.2.1. п.38.2. ст.38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

У справі встановлено, що після набрання вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 18.07.2017 року та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року законної сили МТСБУ в примусовому порядку через органи ДВС здійснило вищевказані регламентовані виплати в загальній сумі 133 966,62 гривень, чим виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини відповідача як водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв`язку із цим МТСБУ набуло законних підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із регламентною виплатою, в порядку регресу.

Таким чином, заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентною виплатою, на суму 133 966,62 гривень є обґрунтованими і доведеними, тому підлягають задоволенню.

Окрім зазначеної суми, МТСБУ заявило до стягнення з відповідача в якості регламентної виплати сплачені ним за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.06.2018 року в користь держави судовий збір в сумі 1 409,60 гривень, в користь потерпілого ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 гривень, а також витрати в загальній сумі 14 397,57 гривень, пов`язані з примусовим виконанням присуджених вироком Голосіївського районного суду міста Києва та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва стягнень на користь потерпілого ОСОБА_2 .

Проте ці витрати не охоплюються поняттям здійсненої регламентної виплати відповідно до змісту положень ст.ст.3, 9, п.п. 38.2.1. п.38.2. ст.38 , ст.41 Закону № 1961-IV і не є шкодою в розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК України, оскільки обов`язок їх сплати настав не з вини відповідача ОСОБА_4 .

Ці витрати зумовлені власне поведінкою самого МТСБУ як суб`єкта цивільних правовідносин і самостійного учасника цивільного процесу та настали в результаті не виконання на добровільних засадах покладеного на нього Законом № 1961-IV обов`язку по здійсненню регламентної виплати. Тому правові підстави для покладення цих витрат на відповідача по справі відсутні.

У зв`язку із цим у наведеній частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Твердження відповідача про часткове відшкодування потерпілому заподіяної шкоди у спірних правовідносинах суд до уваги не приймає, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ці виплати стосуються присудженої з нього вироком суду на користь потерпілого моральної шкоди в загальній сумі 456 588,46 гривень.

Підстави для розгляду питання про зменшення розміру відшкодування шкоди у відповідності до ч.4 ст.1193 ЦК України, про що заявив відповідач, по справі відсутні, оскільки в цьому випадку шкода завдана вчиненням злочину, що виключає можливість застосування положень даної норми.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 87,69% таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 133 966 (сто тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят шість) гривень 62 копійки витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в сумі 1 843 (одна тисяча вісімсот сорок три) гривні 24 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Найменування позивача - Моторне (транспортне) страхове бюро України; місце знаходження: Русанівський бульвар, буд.8, місто Київ; ЄДРПОУ - 21647131.

Ім`я відповідача - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Дата складання тексту повного судового рішення - 14 вересня 2020 року.

Головуючий : суддя С.С.Чишій