П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/3524/19

Провадження № 22-ц/4815/266/20

Головуючий в Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Чорний І.А.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено повним

текстом поза межами судового засідання

11 грудня 2019 року в м. Здолбунів

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дружини. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що з 21 листопада 2015 року по 17 жовтня 2019 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте відповідач матеріальної допомоги їй з дітьми не надає, а самостійно забезпечити себе та дітей позивач також не може. Крім того, стверджувала що між сторонами виник спір щодо встановлення місця проживання спільних дітей. З часу народження і по теперішній час діти проживають з позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де їм створені всі належні умови для їх повноцінного розвитку. Старша донька відвідує дитячий садочок в м. Здолбунів. Між тим, відповідач, проживає в Республіці Чехія, займається там підприємницькою діяльністю, що виключає проживання з ним дітей.

З наведеного просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно до досягнення меншою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, починаючи з дня пред`явлення позову.

Залучити як третю особу без самостійних вимог Орган опіки та піклування, зобов`язавши надати письмовий висновок на предмет розв`язання спору.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дружини роз`єднано у самостійні провадження.

Виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

В межах справи № 562/3524/19 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року цивільну справу № 562/3524/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю передано за підсудністю до Тячівського районного суду Закарпатської області, що знаходиться за адресою: 90050, м. Тячів, вул. Незалежності, 120.

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликалась на її незаконність, яка полягала в порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначала, що суд попередньої інстанції без відкриття провадження в справі, без проведення підготовчого судового засідання грубо порушив процесуальний закон, роз`єднавши позовні вимоги. На переконання заявника, обидві вимоги є взаємопов`язані. Крім того, суд не врахував, що фактично діти проживають та зареєстровані разом з позивачем у м. Здолбунів Рівненської області, коли ОСОБА_4 постійно проживає та працює в Республіці Чехія. На думку позивача, та обставина, що при розгляді питання щодо встановлення місця проживання дітей, орган опіки та піклування повинен надати висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дітей, які проживають в м. Здолбунів, ускладнить процедуру розгляду спору. Покликалась й на те, що на даний час перебуває в декретній відпустці, тому передача справи на розгляд Тячівського районного суду Закарпатської області, враховуючи значну відстань між населеними пунктами, покладе на неї значні фінансові витрати.

З викладених міркувань просила судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду в суді першої інстанції, тобто в Здолбунівський районний суд Рівненської області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч.9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Згідно з довідкою № 26 від 25.11.2019 року виданої виконавчим комітетом Кричівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та на даний час на території ради відсутній (а.с. 22).

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Тобто, передаючи справу на розгляд іншому суду, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спір про встановлення місця проживання дітей необхідно розглядати саме за місцем проживання відповідача.

Ухвали суду першої інстанції, якими роз`єднано позовні вимоги та виділено одну або декілька об`єднаних вимог в самостійні провадження, окремо від рішення суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягають.

Щодо покликань автора апеляційної скарги на передчасність передачі цивільної справи за підсудністю, то колегія суддів зазначає таке.

Главою 2 "Відкриття провадження у справі" Цивільного процесуального кодексу України, а саме ст.ст. 184-188, визначено сукупність процесуальних дій суду, осіб та органів, які мають право на звернення до суду.

У пункті 2 ч.4 ст. 185 ЦПК України вказується, що позовна заява повертається зокрема, коли порушено правила об`єднання позовних вимог, крім випадків, в яких є підстави для застосування положень саме ст. 188 ЦПК України.

Частиною 6 статті, до якої відсилає попередня норма процесуального закону, визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Отже, керуючись статтями, які входять до відповідної глави Цивільного процесуального кодексу України, що регулюють порядок вирішення питання про відкриття провадження, суд попередньої інстанції, передаючи справу за підсудністю до відкриття провадження у справі, норми процесуального права не порушив.

Зважаючи на предмет позову, підстав для застосування правил альтернативної підсудності немає, а повинно діяти загальне правило про підсудність у цивільному судочинстві.

Не може й впливати на визначення підсудності місце реєстрації органу опіки і піклування.

Приходячи до висновку про відхилення апеляційної скарги, колегією суддів також береться до уваги, що право на розгляд справи судом, встановленим законом, закріплено у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, де передбачено право на розгляд справи з додержанням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом. Пункт 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року закріплює право на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону. Серед регіональних європейських стандартів гарантування прав і свобод особи особливу роль відіграє Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка в статті 6 проголошує право на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення інституціональних вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у своїй практиці сформулював так зване "право на суд", яке включає такий елемент, як "належний суд", тобто суд, який встановлений відповідно до закону і повинен задовольняти ряд вимог, передбачених в п. 1 ст. 6 даної Конвенції і вироблених прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з судочинством Європейського суду з прав людини термін "встановлений законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand vs Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року).

Щодо покликання заявника на неможливість відвідування судових засідань за місцезнаходженням установи суду в м. Тячів Закарпатської області з огляду на перебування на її утриманні двох малолітніх дітей, то з ними погодитися не можна. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до правил ст. 212 ЦПК України.

Поготів, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою вважається зловживанням процесуальними правами (п.4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.О.Гордійчук