Справа № 127/4649/20
Провадження 2/127/761/20
УХВАЛА

26 лютого 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за його позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злиття.

Крім того, ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову відповідно до якої просить накласти арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу. Заява мотивована тим, що зважаючи на розмір позовних вимог та небажання відповідача у добровільному позасудовому порядку компенсувати матеріальні збитки, з метою ухилення від зобов`язання по відшкодуванню шкоди останній може у будь-який час відчужити належну йому на праві власності квартиру, чим вбачається ризик утруднення надалі виконання рішення суду про стягнення коштів.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення задоволенню позову не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктами 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Подаючи заяву про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на конкретне майно відповідача (квартиру), вказуючи на те, що її відчуження приведе до неможливості виконання рішення суду щодо стягнення майнової шкоди.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 3) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з поданої заяви про забезпечення позову, яка надійшла на адресу суду разом з позовною заявою 24.02.2020, заявник з посиланням на інформаційну довідку №191087195 від 02.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказує, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 25.06.2019 за відповідачем ОСОБА_2 .

Натомість, судом установлено, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру забороно відчуження об`єктів нерухомого майна 22.02.2020 право власності на об`єкт нерухомого майна, щодо якого ставиться питання про вжиття заходів забезпечення (квартиру АДРЕСА_1 ), зареєстроване за іншою особою, яка не є учасником справи.

Суд звертає увагу, що предметом позовних вимог є стягнення збитків та моральної шкоди, які випливають та ґрунтуються на деліктних зобов`язаннях та не пов`язані з вимогами щодо права власності на конкретне нерухоме майно. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що нерухоме майно на момент звернення заявника до суду з позовом, вибуло з володіння відповідача на незаконних підставах, або з порушенням умов щодо дійсності правочину купівлі-продажу квартири. Право власності на вказану квартиру на момент розгляду цієї заяви перейшло до третьої особи та не може слугувати предметом забезпечення у спірних відносинах між сторонами.

Враховуючи викладене, перевіривши аргументованість поданої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який клопоче заявник. З огляду на викладене в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: