Номер провадження: 22-ц/813/1150/20
Номер справи місцевого суду: 522/2338/14-ц
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Сороколет Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договір про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, посилаючись на те, що вона є власником нежилого підвального приміщення № 501 і нежилого приміщення першого поверху № 501, розташованих у АДРЕСА_1 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2009 року по справі № 2-12325/09, а відповідачка ОСОБА_2 чинить її перешкоди у їх користуванні, не бажає звільнити та повернути їй вказані приміщення, чим порушує права та законні інтереси позивачки, просить суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 не чинити її перешкод у користування нерухомого майна та витребувати з володіння ОСОБА_2 нежилі підвальні приміщення і нежилого приміщення першого поверху (т.1 а.с.1-3).

07 березня 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні нерухомим майном, витребування з володіння ОСОБА_2 нежилих підвальних приміщень і нежилих приміщень першого поверху та визнання недійсним договору по поділ майна спільного майна подружжя від 04 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №167 (т.1 а.с.52-54).

11 березня 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, посилаючись на те, що 04 березня 2014 року відповідачі по справі уклали між собою договір про поділ спільного майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. у реєстрі за №167. Свій позов обґрунтовували тим, що оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були власниками нежилого підвального приміщення № НОМЕР_1 і нежилого приміщення першого поверху № 501, розташованих у АДРЕСА_1 , а тому не могли розподіляти зазначене майно між собою як подружжя та укладати відповідну угоду щодо нього, позивачка просить суд визнати недійсним договір про поділ майна подружжя від 04 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. у реєстрі за №167 (т.4 а.с.3-4).

16 березня 2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси об`єднано в одне провадження цивільну справу №522/2338/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власності, яка знаходилася у провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Загороднюка В.В. із цивільною справою №522/3949/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, та присвоєно номер справи №522/3949/14-ц (т.1 а.с. 149).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні нежилими підвальним приміщеннями, що знаходяться в АДРЕСА_2 , та нежилим приміщеннями першого поверху № 501, що знаходяться в АДРЕСА_2 ; витребування з володіння ОСОБА_2 нежилі підвальні приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_2 , та нежилі приміщення першого поверху № 501, що знаходяться в АДРЕСА_2 ; визнання недійсним договір по поділ майна спільного майна подружжя від 04 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №167 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права

В доводах апеляційної скарги зазначено, що належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання не було, оскільки в матеріалах справи не міститься будь-яких розписок про отримання нею судових повісток.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції 02 вересня 2020 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином.

02 вересня 2020 року від адвоката Пугача Р.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що 01.09.2020р. адвокатом Пугачем Р.І. отримано СМС-повістку про те, що на 12.00 год. 02.09.2020р. призначено судове засідання по кримінальній справі №757/37337/20-к Печерського районного суду м. Києва по продовженню строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , а тому він змушений виїхати в м. Київ.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим судом касаційної інстанції, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мають повноважень встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при апеляційному розгляді, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що адвокатом Пугачем Р.І. не надано жодного належного доказу того, що він приймає участь у судовому засіданні у Печерському районному суді м. Києва.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 14 вересня 2020 року.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Під час судового розгляду справи визнано необхідною явку позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень, оскільки суд досліджуючи копії заяв та клопотань від позивачки ОСОБА_1 наданих до суду, встановив, що рукописні підписі позивачки ОСОБА_1 є різними та відрізняються, що виключає можливість ідентифікувати підписі у документах наданих позивачкою до суду.

Незважаючи на визнання судом обов`язковою явку позивачки ОСОБА_1 , остання в судові засідання не з`являється, а саме: 12.09.2017 року, 21.09.2017 року.

Про час і місце судового засідання позивач ОСОБА_1 повідомлялася належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутності не надіслала, причини неявки в судове засідання не повідомила.

У судове засідання з`явилася представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зустрічній позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечувала.

Представник Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав до суду заяву про розгляд справі у його відсутності, та просив суд суд відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною та усунення перешкод у користуванні власності (т.4 а.с. 228).

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, явка позивача визнана судом обов`язковою, проте позивач повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, оскільки позивач, явка якого визнана судом обов`язковою, повторно в судове засідання не з`явився і від нього, після визнання явки обов`язковою, не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву слід залишити без розгляду.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст.207 ЦПК України (у редакції 2004р.). Аналогічні положення закріплену у ст. 257 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була належним чином сповіщена про судове засідання, яке було призначено на 12.09.2017р., що підтверджується рекомендаційним повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 5, а.с. 95).

Також ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про судове засідання, призначене на 21.09.2017р., що підтверджується поштовим повідомленням, на якому працівником поштового зв`язку зазначено, що « отримувач відсутній у місті до 24.07.2017р., про судове засідання повідомлена по телефону» (т. 5, а.с. 98).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк