ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1700/20 Справа № 192/1723/19 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2019 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту смерті - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 а просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року по справі №192/1723/19 провадження №2-о/192/32/19, та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 15 липня 1978 року виданого Рафаїловською сільською радою Антрацитівського району, Ворошиловської області, заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_2 (а.с. 22).

Згідно копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , видане 11 вересня 2019 року Виконавчим комітетом Рафаїловської сільської ради Антрацитівського району Луганської народної республіки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьк, Донецької Народної Республіки (а.с. 23), що підтверджується також медичним свідоцтвом про смерть №218 від 06 вересня 2019 року, та довідкою про причину смерті до форми №106/у №218 від 06 вересня 2019 року (а.с. 24, 26).

Відповідно до довідки від 28 листопада 2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та перемістилась за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27).

Згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 65/16.8-11 від 17 вересня 2019 року, заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з не відповідністю наданих нею документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року №1150/13024 (а.с. 25).

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Згідно ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Між тим, у судовому засіданні суду першої інстанції заявницею було повідомлено суду, що в неї наявне лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 та довідка про причину смерті ОСОБА_2 .

Разом з тим, дані обставини також підтверджується наявними матеріалами справи, де міститься копії вказаних документів, завірених заявницею у відповідність до ст. 95 ЦПК України, тобто при наявності оригіналу документу.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявницею під час подання заяви про державну реєстрацію смерті її чоловіка до органу державної реєстрації актів цивільного стану, не було надано належних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація смерті, при цьому будь-яких перешкод в надані таких документів немає, оскільки вони наявні у заявниці.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції на обґрунтування підстав відмови в задоволенні її заяви, посилається на ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року №2268-VІІ Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, проте в ньому містяться колізії (протиріччя) із законодавством яке регулює порядок, щодо встановлення фактів смерті на тимчасово окупованій території, та яким керуються органи державної реєстрації, а конкретна особа опиняється заручником ситуації, що склалася, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки заявник неправильно тлумачить мотиви відмови у задоволенні її заяви про встановлення факту смерті, які зазначені в оскаржуваному рішенні суду та вдається до власного бачення даної ситуації.

Між тим, ОСОБА_1 було порушено порядок звернення із заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану про державну реєстрацію смерті її чоловіка та останньою не надано належних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація смерті.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції грубо проігнорував надані нею докази, щодо встановлення факту смерті її чоловіка на тимчасово окупованій території, в тому числі лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причини смерті ОСОБА_2 , а також відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану, щодо реєстрації смерті її чоловіка, колегія суддів вважає недоречними, оскільки докази на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження районного суду та при їх дослідженні судом першої інстанцій було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича