Постанова

Іменем України

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 295/11078/14-ц

провадження № 61-2646св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області,

заінтересована особа - акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційні скарги відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І., від 27 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, у якій просила визнати протиправним і скасувати звіт про проведення незалежної оцінки майна, проведеної у процесі виконання судового рішення про стягнення з неї на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» кредитної заборгованості у розмірі 2 316 796,70 грн, посилаючись на те, що оцінка майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності була проведена суб`єктом оціночної діяльності без візуального огляду приміщення та без доступу до нього та вартість квартири є заниженою, у свою чергу - державний виконавець не повідомляв її про проведення оцінки майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира у складі судді Полонця С. М. від 01 листопада 2018 року поновлено строк для звернення до суду із скаргою. Скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довела те, що ціна належної їй квартири, визначена у звіті суб`єкта оціночної діяльності, є значно заниженою від ринкової. Крім того, законодавством визначений чіткий порядок спростування та оспорювання результатів оцінки майна, а саме шляхом проведення рецензування звіту про оцінку, який заявник не дотрималася.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано звіт про проведення незалежної оцінки майна № 180904-М, складений суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ОСОБА_2 , зокрема квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, щопостанова державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності та огляд суб`єктом оціночної діяльності квартири були здійсненні в один і той же день, а саме 04 вересня 2018 року, що свідчить про те, що оцінка майна проведена без візуального огляду приміщення, тому оспорюваний звіт слід визнати протиправним та скасувати.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводи

У касаційних скаргах відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та акціонерне товариство «Укрсоцбанк» просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційні скарги мотивовані тим, що заявник не довела належними та допустимими доказами неправильного визначення суб`єктом оціночної вартості належної їй квартири. Суд апеляційної інстанції помилково взяв до уваги наданий заявником звіт про визначення вартості квартири

від 01 листопада 2018 року, оскільки він був поданий лише до суду апеляційної інстанції без обґрунтування неможливості подання такого доказу у визначений процесуальним законодавством строк. Крім того, чинним законодавством не передбачено безпосереднього огляду об`єкта оцінювання. Суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові не обґрунтував, яку саме норму законодавства порушив суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання при складанні звіту про проведення незалежної оцінки майна № 180904-М. Заявник не скористалася правом на подання запиту про проведення рецензування звіту про оцінку майна.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

14 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу, а ухвалою

від 30 липня 2020 року її призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває на виконанні зведене виконавче провадження за АСВП

№ 57019180 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у сумі 2 316 796, 70 грн, а також звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєвим М. М. від 04 вересня 2018 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 57019180 про стягнення з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_2 та доручено протягом 15 робочих днів надати звіт з визначення вартості арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Вищевказаним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання було складено звіт № 180904-М про проведення незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості об`єкту - квартири №6 , загальною площею 29,15 кв. м, що належить ОСОБА_1 , яка розташована за адресою:

АДРЕСА_3 для подальшої реалізації, шляхом продажу через аукціон. Відповідно до вказаного звіту, вартість об`єкта оцінки станом

на 14 вересня 2018 року складає 284 203 грн.

20 вересня 2018 року державний виконавець відправив на адресу боржника повідомлення про результати оцінки описаного та арештованого майна, з яким ОСОБА_1 ознайомилася 05 жовтня 2018 року (а. с. 34, 35).

Позиція Верховного Суду

Касаційні скарги підлягають задоволенню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Приписи вищенаведеної норми надають учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна, як процесуальної дії державного виконавця.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто, вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.

В свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку державного виконавця, або відповідного відділу Державної виконавчої служби здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.

Вищезазначене узгоджується із правовим висновком викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11.

Установивши, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що

ОСОБА_1 , отримавши 05 жовтня 2018 року повідомлення від державного виконавця про результати оцінки описаного та арештованого майна, не скористалася законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки належної ОСОБА_1 квартири.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами те, що вартість квартири, визначена у оспорюваному звіті, є заниженою порівняно із ринковою.

На зазначені обставини справи і вимоги законодавства не звернув уваги суд апеляційної інстанції, скасувавши законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги наданий заявником на стадії апеляційного перегляду судового рішення звіт про визначення вартості квартири від 01 листопада 2018 року, відповідно до якого вартість майна складає 481 800 грн, не звернув уваги на таке.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За правилами частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У порушення вимог статті 367 ЦПК України ОСОБА_1 не надала доказів неможливості подання зазначеного звіту до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому апеляційний суд не мав процесуальних повноважень приймати вказаний доказ та вирішувати питання обґрунтованості вимог скарги з посиланням на цей звіт.

При цьому суд апеляційної інстанції не навів мотивів наявності виняткового випадку прийняття цього доказу, з огляду на відсутність доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ОСОБА_1 .

Крім того, задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції пов`язував незаконність звіту з відсутністю даних про огляд об`єкта оцінки, виходячи з однакової дати призначення суб`єкта оціночної діяльності та огляду належної заявнику квартири, однак такий висновок суду ґрунтується на припущеннях, що заборонено в силу положення частини шостої

статті 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), передбачено ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.

Пунктом 56 зазначеного Національного стандарту № 1 передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, відомості про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки).

Слід зазначити, що звіт містить дані про огляд суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 об`єкту оцінки - квартири №6 , що належить

ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 8-26). Зворотного ОСОБА_1 не доведено.

Суд апеляційної інстанції, вказуючи на те, що підставою для визнання протиправним та скасування звіту є проведення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання ОСОБА_2 оцінки майна без візуального огляду приміщення, обґрунтував свій висновок на припущеннях та не зазначив, якою нормою законодавства це передбачено.

При цьому відсутність даних про огляд об`єкта оцінки не є тією обставиною, з якою законодавство пов`язує можливість визнання протиправним і скасування звіту про оцінку майна.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з тим, що судом касаційної інстанції задоволено касаційні скарги відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та АТ «Укрсоцбанк», скасовано прийняту в справі постанову апеляційного суду та залишено в силі ухвалу суду першої інстанції, то понесені ними у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на заявника ОСОБА_1 .

При цьому АТ «Укрсоцбанк» сплачено судовий збір у більшому, ніж це передбачено Законом України «Про судовий збір», розмірі (3 524 грн), а тому на його користь підлягає стягненню судовий збір у передбаченому цим Законом розмірі (1 921 грн).

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року скасувати та залишити в силі ухвалу Богунського районного суду

м. Житомира від 01 листопада 2018 року

Стягнути з ОСОБА_1 на користь служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 1 921 грн кожному.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович