РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1196/20

07 вересня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

за участю секретаря судового засідання Пузирко В. В.

за участю учасників справи - заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання, заінтересована(ні) особа(и): Козинська сільська об`єднана територіальна громада.

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту, що він - ОСОБА_1 , постійно проживав разом з своєю тіткою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту заявник обґрунтовує тим, що йому необхідно вирішити питання про оформлення спадщини після смерті тітки ОСОБА_2 , оскільки при житті остання склала на його користь заповіт, яким заповіла йому своє майно.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_2 , яка була дружиною його дядька, рідного брата батька. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка (пай), яка знаходиться в с. Березини, Радивилівського району, Рівненської області, яку вона заповіла йому, оскільки інших спадкоємців не мала. Зазначив, що тітка була зареєстрована та проживала в с. Березини, Радивилівського району, Рівненської області. В зв`язку з похилим віком та станом здоров`я ОСОБА_2 не могла проживати одна, оскільки потребувала стороннього догляду, так як їй було на той час 84 роки. Враховуючи вказані обставини, було прийнято рішення забрати її до себе на квартиру в м. Рівне, де вона проживала з його сім`єю більше року до самої смерті. Зазначив, що спадщину після тітки він фактично прийняв, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав з нею, однак отримати свідоцтво про право на спадщину після її смерті в нотаріальній конторі він не може, так як не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк. В зв`язку з вищевикладеним просив суд заяву задовольннити.

Представник заінтересованої особи - Козинської сільської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Козинської сільської об`єднаної територіальної громади, проти задоволення заяви про встановлення факту не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 , якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.03.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно.

26 вересня 1997 року головою Березинівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області Дмитруком П. С. посвідчено заповіт, за яким ОСОБА_2 належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0108044 в ПТ 8-го Березня Радивилівського району Рівненської області, як його членові, заповіла ОСОБА_1 .

Статтею 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

За змістом ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_1 більше року і до смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зокрема, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 була тіткою заявника ОСОБА_1 по лінії батька. Інших спадкоємців вона не мала, перебувала у похилому віці, тому ОСОБА_1 забрав її проживати до себе додому, де вона проживала до самої смерті. ОСОБА_1 здійснював догляд за нею та здійснив її поховання.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні дав показання про те, що покійна ОСОБА_2 проживала без реєстрації разом із ОСОБА_1 в його квартирі, який є її племінником по лінії чоловіка. ОСОБА_1 здійснював за нею постійний догляд. Інших близьких родичів у ОСОБА_2 немає. ОСОБА_1 провів поховання ОСОБА_2 за власний рахунок.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним доказам у справі.

Оцінюючи у сукупності дослідженні докази, суд вважає доведеним факт проживання заявника за однією адресою разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час смерті останньої.

Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що в даному випадку заявник іншим правовим шляхом, окрім звернення до суду про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_2 не може підтвердити вказаний факт, а надані суду докази є належними та допустимими, тому, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем підлягає задоволенню.

Факт про встановлення якого просить заявник має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання осіб однією сім`єю та виникнення між ними майнових прав, це згідно з ч.2 ст. 315 ЦПК України може зробити суд у порядку встановлення юридичного факту.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що передбачено ст.315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа - Козинська сільська об`єднана територіальна громада - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 24.09.1996 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області, ІПН: НОМЕР_3 .

Заінтересована особа:

Козинська сільська об`єднана територіальна громада, (місце знаходження м.(с.) Козин, вул. Берестецька,145, Радивилівський р-н., Рівненська обл.), .

Повне рішення складено

14 вересня 2020 року

СуддяЛ. А. Грипіч