КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3876/20
УХВАЛА

10.09.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд:

накласти арешт та заборонити відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, який належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 );

заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здавати в оренду третім особам та заселяти на тимчасове чи постійне місце проживання будь-яких осіб у житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В обґрунтування наданої заяви заявник посилається на те, що 09 січня 2019 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди житлової площі, відповідно до умов якого, він разом з членами своєї сім`ї взяли в тимчасове платне користування об`єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що спочатку ним було сплачено орендну плату за перший місяць проживання у розмірі 2 500,00 доларів США, передано суму в розмірі 2500,00 доларів США у вигляді завдаткової суми, як забезпечення належним чином виконання умов договору, у подальшому, орендну плату було підвищено до 3 500,00 доларів, які були ним сплачені 01.08.2020 року за період проживання з 09.08.2020 року по 09.09.2020 року.

Однак, як зазначає заявник, оскільки протягом останнього місяця проживання в орендованому будинку орендодавець постійно змінювала свою позицію з приводу подальшої оренди, крім того, йому запропонували інший варіант оренди, він погодився звільнити будинок, в свою чергу орендодавець зобов`язувалася при передачі будинку повернути сплачений ним завдаток та орендну плату за період з 09.08.2020 року до 09.09.2020 року у сукупному розмірі 6000 доларів США.

Разом з тим, як стверджує заявник, орендодавець- ОСОБА_2 своє зобов`язання щодо повернення сплаченого завдатку та орендної плати за період з 09.08.2020 року до 09.09.2020 року у сукупному розмірі 6000 доларів США, не виконала.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони здавати в оренду чи заселяти третіх осіб зробить неможливим у майбутньому вирішення справи по суті та виконання рішення суду, оскільки третіми особами може бути нанесено шкоду будинку і неможливо буде встановити з вини кого сталась зазначена шкода, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви.

При цьому, у заяві про забезпечення позову вказано, що ціна позову складається із завдатку, який було сплачено при підписанні договору оренди житлової площі у розмірі 2500 доларів США, та оплати за оренду житла у період із 09.08.2020 року до 09.09.2020 року у розмірі у розмірі 3500 доларів США, сукупний розмір складає 6000 доларів США, що еквівалентно 166 500,00грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про забезпечення позову було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається , зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що тимчасове обмеження права розпоряджатися квартирою, за адресою: АДРЕСА_2 , не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів заінтересованих осіб.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та забороною вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Приймаючи до уваги, що ціна майбутнього позову складатиме 6000 доларів США завдаток у розмірі 2500 доларів США, та оплата за оренду житла у розмірі 3500 доларів США, що загалом еквівалентно 166 500,00грн., а вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто вартість майна, на яке заявник просить накласти арешт та заборонити вчиняти певні дії значно перевищує розмір майбутніх позовних вимог, тобто вимоги, які містяться у заяві про забезпечення позову, не є співмірними із заявленими у майбутньому позовними вимогами, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд не має можливості пересвідчитися в тому, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі пред`явлення позову про стягнення 6 000,00 доларів США.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Петренко В. С.