У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2020 Справа №607/26741/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Братасюка В.М.,

за участю секретаря Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» Радченко В.Ю. про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником,

В С Т А Н О В И В :

На адресу суду надійшла заява представника ТОВ ««Фінансова компанія «АССІСТО» Радченко В.Ю. про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником з ПАТ «Всеукраінський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») його правонаступником ТОВ «ФК «АССІСТО» у справі №607/26741/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 013/07.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 25.03.2020 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Ассісто» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 616802.1435, відповідно до умов якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «ФК «Ассісто» належні йому права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги, за Договором кредиту № 013/07, укладеним з Відповідачем.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду заяви були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши доводи заяви та наявні матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року по справі №607/26741/18 задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») суму заборгованості за кредитним договором № 013/07 від 10 серпня 2007 року в розмірі 128 017, 84 гривень, а також 1 920, 27 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Судом встановлено, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № 616802.1435 від 25.03.2020 року, ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «ФК «Ассісто» права вимоги за кредитними договорами, згідно з яким ТОВ «ФК «Ассісто» є правонаступником прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі, щодо права вимоги за Договором кредиту № 013/07 від 10 серпня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Із системного аналізу вказаних норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, слідує, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №10/56-08 зазначено, якщо заявник звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження-стягувача поза межами відкритого виконавчого провадження стосовно боржника, то це не позбавляє його права звернутись із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та не є підставою для відмови судом у задоволенні такої заяви, у разі якщо судом не встановлено обставин закінчення виконавчого провадження у справі належним виконанням судового рішення. У протилежному ж випадку правонаступник стягувача - сторони виконавчого провадження, набувши таке право згідно з договором про відступлення права вимоги в порядку статті 512 ЦК України, позбавляється можливості та права реалізувати таке право у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21 березня 2018 року по зправі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18.

За таких умов, з урахуванням позиції Верховного Суду, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Під час розгляду питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, суди мають керуватися, зокрема, положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В ст. 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. Отже, норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і все, що з неї витікає, є частиною законодавства України і має застосовуватися нарівні із законами, прийнятними урядом. Це, зокрема, продиктовано пп. «b» п. 3 ст. 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, учасником якої є Україна, та відповідно до якого поряд із нормами міжнародного договору обов`язково треба використовувати подальшу практику застосування договору, який встановлює угоду учасників щодо його тлумачення.

Так, у рішенні від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» Європейський суд з прав людини тлумачить частину 1 статті 6 Конвенції, сформульовану так: « Кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків (...), має право на справедливий (...) розгляд упродовж розумного строку (...і судом, встановленим законом », а саме, зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «ТЕРЕМ ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» Суд робить висновок, що триваюче невиконання значної частини боргу за рішенням суду, винесеним на користь заявника, складає порушення п.1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заява представника ТОВ «АССІСТО» Радченко В.Ю. про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником, а саме стягувача ПАТ «Всеукраінський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») його правонаступником ТОВ «ФК «АССІСТО» у цивільній справі № 607/26741/18 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.. 512-516 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника ТОВ «АССІСТО» Радченко В.Ю. про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраінський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») у справі №607/26741/18, за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 013/07, його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АССІСТО».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк