Провадження № 2/760/2426/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Каліш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про стягнення суми страхового відшкодуванння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 28.11.2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 2114,53 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» посилається на наступне.

Так, 23.02.2016 р. між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_2 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-2815-16-00019, за яким позивач застрахував майнові інтереси Потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 .

08.03.2016 р. о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Г. Сталінграда, 8 А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 р., ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної ДТП, автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП та Актом огляду пошкодженого ТЗ.

10.03.2016 р. потерпілий звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку.

ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на основі рахунку № 01468 від 16.03.2016 р. було складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт № ДККА-49573 від 24.03.2016 р. та виплачено потерпілому суму страхового відшкодування у розмірі 2114,53 грн.

Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Враховуючи те, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 р., ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, є відповідач.

Тому, посилаючись на вимоги ст.ст. 993, 1166 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач вважає, що до нього у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, яким є відповідач ОСОБА_1 .

З цих підстав, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2114 грн. 53 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.11.2018 р. зазначену цивільну справу було передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 30.11.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Ухвалою суду від 09.09.2019 р., призначено судове засідання для розгляду по суті цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, - в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.10.2019 р., занесеною до протоколу судового засідання, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна».

Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 2114,53 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечувала представник позивача в судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 08.03.2016 р. о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Г. Сталінграда, 8 А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується даними довідки №87384977 про дорожньо-транспортну пригоду.

Так, вбачається, що 08.03.2016 р. о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Г. Сталінграда, 8-А, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи з парковки заднім ходом не переконався у безпечності маневру, в результаті чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2016 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що мала місце 08.03.2016 р. о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Г. Сталінграда, 8 А, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою №87384977 про дорожньо-транспортну пригоду від 05.04.2016 р. та Актом огляду пошкодженого ТЗ.

Встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було застраховано транспортний засіб «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , про що свідчить договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-2815-16-00019 від 23.02.2016 р., укладений між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_2 (страхувальник).

10.03.2016 р. власник пошкодженого автомобіля «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , з метою отримання відшкодування, звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 08.03.2016 р. о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Г. Сталінграда, 8 А, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За результатами огляду транспортного засобу, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було складено страховий акт № ДККА-49573 від 24.03.2016 р. та розрахунок суми страхового відшкодування до нього від 24.03.2016 р. на підставі результатів огляду транспортного засобу та калькуляції № ДККА-49573 від 18.03.2016 р.

Встановлено, що відповідно до страхового акту № ДККА-49573 від 24.03.2016 р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього від 24.03.2016 р., ПрАТ «СК «Українська страхова група» сплатила на користь потерпілого суму страхового відшкодування 2114 грн. 53 коп.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована.

Відповідно до пп. 33.1.4. п. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів 3 дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2114 грн. 53 коп., позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», посилаючись на вимоги ст.ст. 993, 1166 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», вважає, що до нього у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки, яким є відповідач ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що згідно полісу № АІ/4867636 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна».

Так, згідно відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, Поліс № АІ/4867636 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застраховано автомобіль марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , - станом на 08.03.2016 р. є діючим.

Поняття «договору страхування» закріплено в статті 979 Цивільного кодексу України та в ст. 16 Закону України «Про страхування».

Відповідно до зазначених законодавчих актів договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначений у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є:1) предмет договору;2) страховий випадок; 3) розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку;4) розмір страхового платежу і строки його оплати;5) строк договору;6) інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Статтею 55 цього Закону передбачено, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Статтею 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо його не визнано судом недійсним.

Відповідно до ст. 998 ЦК України та ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках встановлених ЦК України, тобто договір страхування є чинним до того часу, поки його не буде визнано судом недійсним.

Пунктом п.2.1.2. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що страховики-члени МТСБУ в обов`язковому порядку здійснюють збір та постачання до бази даних МТСБУ такої інформації за формою, встановленою додатком 1 до цього положення. Відомості про укладені та достроково припинені внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та видані до них спецзнаки надаються страховою компанією.

При цьому, представником позивача не надано суду доказів того, що зазначений правочин є недійсним внаслідок його нікчемності або за рішенням суду він визнаний недійсним.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поліс № АІ/4867636 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, свідчить про страхування ОСОБА_1 своєї цивільно-правової відповідальності в установленому законом порядку в ПрАТ «СК «Провідна».

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Провідна».

За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", потерпілий мав право на відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії. Також, у нього було право на відшкодування йому матеріальної шкоди безпосередньо винною особою - відповідачем тільки у разі, якщо відповідальність останнього не застрахована або якщо розмір оціненої шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, в якій застраховано відповідність винної особи.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» у відповідності з договором добровільного страхування наземного транспорту № 28-2815-16-00019 від 23.02.2016 р., виплатило потерпілому у ДТП, що мала місце 08.03.2016 р. о 19 год. 10 хв., в м. Києві по вул. Г. Сталінграда, 8 А, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_1 , суму страхового відшкодування у розмірі 2114 грн. 53 коп. Вказана сума є меншою від встановленого ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 № АІ/4867636.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Законуреалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обов`язок з відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, покладено саме на третю особу ПрАТ «СК «Провідна» як страховика відповідача у межах суми страхового відшкодування

При цьому, будь-яких доказів того, що позивач за умови відмови у виплаті страхового відшкодування страховою компанією, в якої відповідач застрахував свою відповідальність, в даному випадку це ПрАТ «СК «Провідна», звертався до суду з позовом до такої страхової компанії, матеріали справи не містять та таких доказів представником позивача за час розгляду справи до суду не надано. А тому, пред`явлений лише до винної особи, в данному випадку ОСОБА_1 , позов про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, є передчасним.

За результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, є необґрунтованими, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», а тому суд вважає, що пред`явлення позову виключно до страхувальника ОСОБА_1 суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та є безпідставним.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 22, 979, 980, 982, 993, 998, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 223, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір