КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 357/4006/19
№ апеляційного провадження:22-ц/824/4111/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

25 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі -Хоменко І.О.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року до суду позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року частково задоволено позов її колишнього чоловіка ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя.

За цим рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0448 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Дане рішення набрало законної сили 15 січня 2015 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_1 постановлено роз`яснити рішення суду від 16 вересня 2014 року щодо загального розміру земельної ділянки, яка підлягала розподілу між колишнім подружжям ОСОБА_4 , відповідно до якої роз`яснено, що після розподілу земельної ділянки за ОСОБА_1 визнається право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:029:0002, загальною площею 0,0897 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , у розмірі 0,0448 га.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року вказану ухвалу суду про роз`яснення судового рішення скасовано, у роз`ясненні рішення суду відмовлено.

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 , яка фактично йому не належала.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просила суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15032245 від 14 червня 2016 року про право спільної часткової власності ОСОБА_1 на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, а також визнати недійсним договір дарування частки земельної ділянки, укладений 16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 2947.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2019 року позов задоволено.

Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15032245 від 14 червня 2016 року про право спільної часткової власності ОСОБА_1 на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Визнано недійсним договір дарування частки земельної ділянки, укладений 16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 2947.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 768,40 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 31 січня 1970 року по 7 червня 2011 року.

Згідно з договором дарування, 24 листопада 2000 року ОСОБА_3 подаровано 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 7 квітня 2005 року, ОСОБА_3 придбала 21/50 частину спірного будинку АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,0448 га, у тому числі, рілля - 0,0131 га, під житловим будинком - 0,0056 га, під господарськими будівлями та спорудами - 0,0261 га.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року у справі №357/16701/13-ц частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0448 га по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. У задоволенні решти вимог відмовлено.

30 листопада 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про роз`яснення судового рішення, відповідно до якої роз`яснено, що після розподілу земельної ділянки, за ОСОБА_1 визнається право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:029:0002, загальною площею 0,0897 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , у розмірі 0,0448 га.

16 лютого 2016 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., зареєстрованим в реєстрі за № 2947.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 30 січня 2015 року про роз`яснення судового рішення скасовано, у роз`ясненні рішення суду відмовлено. Відмовляючи у роз`яснення судового рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушувалось питання про внесення до нього нових даних, однак саме рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Згідно статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В ст.ст. 203, 204 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела, що на час укладання спірного правочину дарування відповідачу ОСОБА_1 не належала на праві приватної власності Ѕ частка земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002, відтак він не був правомочний розпоряджатися нею, в тому числі шляхом укладення договору дарування.

Доводи скаржника, що судом першої інстанції не досліджено підстави відкриття реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна 03, а також не прийнято до уваги, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 399 від 30 вересня 2004 року «Про передачу земель у власність громадян, надання в оренду та про затвердження технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки і підготовці державних актів на право приватної власності на землю, внесення змін та доповнень у попередні рішення» затверджена технічна документація із землеустрою для видачі державних актів на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , після якої право на її частину земельної ділянки передано до ОСОБА_3 згідно договору купівлі продажу земельної ділянки посвідченогодержавним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І. 7 квітня 2005 року, право власності згідно якого не було зареєстровано в установленому на той час законом, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки, питання щодо права власності на земельну ділянку досліджувалось судом при розгляді позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя (справа №357/16701/13-ц), та, як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0448 га по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді