ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1919/20 Справа № 201/5884/18 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилаються на те, що ОСОБА_1 з відповідачем з 25 жовтня 2008 року перебували в зареєстрованих шлюбних відносинах, від цього шлюбу і спільного мешкання, мають та виховували одну спільну малолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя в них не склалося, сім`я розпалася і рішенням суду від 17 листопада 2011 року шлюб сторін розірвано, сторони разом не мешкають. Зараз у позивача і відповідачем відносини фактично припинені, мешкає позивач з дочкою окремо від відповідача і вони з відповідачем мешкають окремо. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини участі зараз не приймає, офіційно працює, має суттєві доходи, в змозі виплачувати заявлені аліменти, стосунки у них з відповідачем не склалися. Вона (позивачка) зараз працює, доглядає дитину, займається її вихованням та утриманням, лікуванням, навчанням, несе додаткові витрати на утримання цієї дитини. Матеріально погано забезпечена. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття в твердій грошовій сумі по 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з часу подання позову, задовольнивши позов в повному обсязі (том 1 а.с.3-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Борова Борівського району Харківської області, Україна, аліменти на утримання малолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері цієї дитини, позивача ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі по 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 31 травня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

Також вирішено питання щодо судових витрат (том 2 а.с.105-107).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 2 а.с.127-130).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (том 2 а.с.142-146).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 з 25 жовтня 2008 року перебувають в зареєстрованих шлюбних відносинах, від цього шлюбу і спільного мешкання, мають та виховували одну спільну малолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя в них не склалося, сім`я розпалася і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року шлюб сторін розірвано, рішення набрало законної сили.

Зараз у позивача і відповідачем відносини фактично припинені, мешкає позивач з дочкою окремо від відповідача і вони з відповідачем мешкають окремо.

Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини участі зараз, на думку позивача, не приймає, офіційно працює, має суттєві доходи, в змозі виплачувати заявлені аліменти, стосунки у позивача з відповідачем не склалися.

Позивачка зараз працює, доглядає дитину, займається її вихованням та утриманням, лікуванням, навчанням, несе додаткові витрати на утримання цієї дитини. Матеріально погано забезпечена.

Відповідач на утримання цієї неповнолітньої дитини регулярну матеріальну допомогу (особливо останнім часом) не надає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції виходи з того, що відповідач мешкає окремо від дитини, відсутня письмова домовленість між батьками про сплату аліментів на дитину та їх розмір, та за для забезпечення у максимально можливій мірі виживання і здорового розвитку дитини на державному рівні, прийшов до висновку про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 31 травня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України(ст.4).

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу (2947-14) батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 180 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та, згідно ст. 180 СК України, зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Відповідач офіційно працює, має постійний заробіток, тимчасові заробітки, інших прибутків зараз відповідач не отримує; аліменти на утримання інших дітей чи інш. не виплачує. З наведеного вбачається що доходи відповідача є значними, вони дають можливість сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідач, не ухиляється від матеріального утримання дитини, однак враховує, що відповідно до ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

Отже, при ухваленні рішення суд, оцінивши стан здоров`я й матеріальне становище сторін та їх доньки, зміст аргументів та заперечень обох сторін, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття, починаючи стягнення з 31 травня 2018 року.

Посилання апелянта ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та стягнув з нього аліменти на утримання дитини, оскільки він не ухиляється від матеріального утримання дитини та сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з того, що у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо того, що суд 1 інстанції безпідставно стягнув аліменти починаючи з 31.05.2018 року, оскільки апелянт вважає, що за цей період він вже сплатив аліментів згідно до наданих квитанцій, виходячи з того, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а наявні квитанції відповідач може подати до виконавчої служби для перерахунку заборгованості, у разі пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення піклування про дитину, надання матеріальної допомоги на першу вимогу, придбанням речей та продуктів харчування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вищезазначене не можна розуміти як регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини, а саме виконання обов`язку щодо утримання дитини в розумінні змісту ст. ст. 180-182 СК України.

Посилання апелянта ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно задовольнив частково позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянти не скористалися наданими їм правами, не обґрунтували позовні вимоги, заперечення проти позову та доводи своїх апеляційних скарг, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: