Дата документу 29.07.2020
Справа № 334/5092/19
Провадження № 2/334/922/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

29 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липня 2019 року позивач в особі представника - адвоката Будовської Наталії Володимирівни звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що йому та ОСОБА_5 , третій особі по справі, на праві власності належить по 19/50 та 31/50 частці, відповідно, житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 01.07.1991 року № НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом від 17.06.1993 року після смерті батька, ОСОБА_6 .

Відповідачі по справі були зареєстровані в належному позивачу будинку на їх прохання для працевлаштування.

Будучи зареєстрованими за вищевказаною адресою, відповідачі фактично не проживають у належному позивачу будинку. Фактичне місце мешкання відповідачів позивачу не відоме.

Реєстрація відповідачів за вказаною адресою чинить ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні належним йому майном, у зв`язку з чим останній вимушений самостійно сплачувати вартість нарахованих комунальних платежів, оскільки відповідачі в утриманні житла участі не беруть, в будинку відсутні їх особисті речі, одяг, предмети побуту тощо.

В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації відповідачі не бажають, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Будовска Н.В. подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про ден і час судового засідання повідомлена, заперечень проти позову не надала.

Відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання повторно не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності.

В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , третій особі по справі, на праві власності належить по 19/50 та 31/50 частці, відповідно, житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 01.07.1991 року № НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законом від 17.06.1993 року після смерті батька, ОСОБА_6 .

За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які з пояснень позивача зареєстровані для працевлаштування.

Факт реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою підтверджується Довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16.07.2019 року № 01-71/11453 та № 01-71/11454.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають за вказаною адресою, що підтверджується Актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 29.05.2018 року, копію якого долучено до позову.

Перебуваючи на реєстраційному обліку в зазначеному будинку, відповідачі, хоча фактично в ньому не мешкають, житлові та інші послуги не сплачують, будинком не користуються, його станом не цікавляться, намірів щодо користування житлом на протязі тривалого часу не виявляють.

Таким чином, відповідачі фактично більше року не проживають у належному позивачу будинку, житловим приміщенням не користуються, особистих речей за вказаною адресою не мають, не сплачують комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажають, а тому втратили право користування цим приміщенням, а зняття їх з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Оскілки позивач є інвалідом 1 групи і відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то судовий збір необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Будовскої Наталії Володимирівни - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.