Справа №949/508/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

в с т а н о в и в :

Позивач Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Свої вимоги мотивувають тим, що між факультетом ВМС Одеської національної морської академії та відповідачем ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, який набрав чинності з 31 липня 2015 року. Відповідач відрахований з навчання наказом ректора НУ "ОМА" за академічну неуспішність та виключений зі списків особового складу наказом начальника інституту від 06 квітня 2020 року №68. Відповідно до пункту 1 контракту, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складі після закінчення цього закладу. Через невиконання взятих на себе зобов`язань з добровільного погашення зазначеної заборгованості, просять суд стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 86063 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив закрити провадження по справі в зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Свої заперечення мотивував тим, що спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міноборони, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В порядку статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтованість клопотання відповідача щодо підсудності даного спору Дубровицькому районному суду Рівненської області, суд вважає, що провадження по даній цивільній справі слід закрити, виходячи з такого.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Просудоустрій і статус суддів", суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За змістом пункту 2 частини 2 зазначеної статті, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічні положення закріплені у пункті 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції від 03 жовтня 2017 року).

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Зокрема, загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закріплено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Таким чином, одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина 6 зазначеної статті), яка відповідно до зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України вважається публічною службою.

Так із матеріалів справи вбачається, що між факультетом ВМС Одеської національної морської академії та відповідачем ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, який набрав чинності з 31 липня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_1 відрахований з навчання наказом ректора НУ "ОМА" за академічну неуспішність та виключений зі списків особового складу наказом начальника інституту від 06 квітня 2020 року №68.

Відповідно, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу, яка вочевидь є публічною службою.

Відповідно до процесуального законодавства, наведеного судом вище, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбуваєтьсяпісляїїзвільнення з публічної служби,підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду відповідає аналогічному висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного суду від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 255 цього кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження по даній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При закритті провадження по справі суд постановляє ухвалу, якою вирішує питання в тому числі про повернення судового збору із державного бюджету.

Згідно частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно пункту 42 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", статтею 7 Закону України "Про судовий збір" врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з статтею 78 Бюджетного кодексу України, казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства України.

Відповідно до пункту 44 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь-якому разі вирішується судом, який вирішував питання, пов`язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку оплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.

Оскільки цивільна справа підлягає закриттю в порядку, передбаченому пунктом 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, то сплачений позивачем судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 2102 грн., підлягає поверненню Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія".

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 247, пунктом 1 частини 1 статті 255, частиною 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 78 Бюджетного кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по цивільній справі за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Дубровицькому районі Рівненської області, , що розташоване за адресою: 34100, м. Дубровиця, вул. Гольшанських, 2, повернути Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (65029, м. Одеса, вул. Дідріхсона, 8, ), сплачений за платіжним дорученням №375 від 29 квітня 2020 року судовий збір в розмірі в сумі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи докуметообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.