Справа № 378/1020/19 Головуючий в суді І інстанції Марущак Н.М.
Провадження № 22ц-824/1942/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

24 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Українська провідна» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року у справі за позовом Кредитної спілки «Українська провідна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором у солідарному порядку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року представник КС «Українська провідна» звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 травня 2017 року між кредитною спілкою та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13/СК, відповідно до якого відповідачці було надано кредит в сумі 45 000,00 грн. зі сплатою відсотків за кожен день користування кредитом на 36 місяців до 25 травня 2020 року, та з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між КС «Українська провідна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №13/СП від 25 травня 2017 року.

Вказує, що відповідачі порушили умови укладених між сторонами договорів, через що за ними рахується заборгованість у розмірі 84 061, 38 грн., яку кредитна спілка просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Українська провідна» 84 061, 38 грн. заборгованості за кредитом та 1921, 00 грн. судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник КС «Українська провідна» подав апеляційну скаргу, в якій просить його в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителя з підстав пропуску шестимісячного строку для звернення до суду із такими вимогами до нього, оскільки кредитною спілкою вимога про дострокове стягнення боргу не направлялася, а лише попереджено про необхідність сплати поточної заборгованості, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні інших позовних вимог безпідставним.

Відповідачі повідомлялися належним чином про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надіславши 15 березня 2018 року відповідачам вимогу про дострокове виконання зобов`язання, позивач фактично змінив строк виконання основного зобов`язання, тому кредитор повинен був звернутися з позовом до поручителя протягом шестимісячного строку, тобто до 27 вересня 2018 року, разом з тим кредитор звернувся з позовом до поручителя лише 13 серпня 2019 року, тобто після закінчення шестимісячного строку, а тому порука вважається припиненою, через що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2017 року між КС «Українська провідна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13/СК, відповідно до п. 1.1 та п.1.4 якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 45 000,00 грн. строком на 36 місяців до 25 травня 2020 року, зі сплатою 0,093% за кожен день користування кредитом (а.с.5-6).

Кошти в сумі 45000,00 грн. ОСОБА_1 отримала 25 травня 2017 року у касі, що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с.9).

Відповідно до абзацу 3 п.п. 2.1.1 п. 2 кредитного договору позивач вправі вимагати дострокового повернення кредиту та процентів в разі затримання сплати більше ніж на один календарний місяць.

З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідачки за вказаним кредитним договором вбачається, що станом на 12 серпня 2019 року утворилась заборгованість у сумі - 84 061, 38, із яких заборгованість за тілом кредиту становить 45 000,00 грн., за відсотками - 39 061,38 грн.

Зобов`язання ОСОБА_1 за цим кредитним договором було забезпечено договором поруки № 13/СП від 25 травня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , за яким відповідач ОСОБА_2 відповідає перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань, що витікають із кредитного договору № 13/КС від 25 травня 2017 року (а.с.7-8).

Згідно п. 2.1 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому Договору, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від кредитора про невиконання позичальником Зобов`язань і необхідності їх виконання поручителем.

15 березня 2018 року за вих. № 32 та № 33 позивачем було надіслано письмове попередження відповідачам з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, в тому числі достроково погасити кредит в сумі 52 412, 80 грн. протягом трьох банківських днів з дня отримання вказаного попередження, яке відповідачі отримали 21 березня 2018 року (а.с.13, 56-57).

Тобто вказаною вимогою кредитор остаточно змінив строк виконання основного зобов`язання та вимагав сплатити кредитний борг достроково до 27 березня 2018 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Приписами ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу змісту статей 1050,1054 та 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що в разі зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, шляхом направлення боржнику вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, а договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.3 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду із позовом 13 серпня 2019, тобто після закінчення шестимісячного строку для пред`явлення вимоги поручителю

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що надіславши 15 березня 2018 року відповідачам вимогу про дострокове виконання зобов`язання, позивач фактично змінив строк виконання основного зобов`язання, тому кредитор повинен був звернутися з позовом до поручителя протягом шестимісячного строку, тобто до 27 вересня 2018 року, разом з тим кредитор звернувся з цим позовом до поручителя лише 13 серпня 2019 року, тобто після закінчення шестимісячного строку, тому порука вважається припиненою, через що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 05 червня 2019 року у справі №554/1566/17.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судове рішення не оскаржували, а КС «Українська провідна» оскаржила вказане рішення лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуване рішення лише у межах доводів і вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Доводи апелянта про те, що кредитором вимога про дострокове стягнення боргу не направлялася, а лише було попереджено про необхідність сплати поточної заборгованості, через що висновок суду щодо пропуску кредитором шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя є необґрунтованим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються письмовими матеріалами справи, а саме повторним попередженням позивачем відповідачів про необхідність проведення оплати як заборгованості , так і дострокового погашення всієї суми кредиту за кредитним договором (а.с. 13).

Посилання апелянта на те, що ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено трирічний строк для пред`явлення вимоги до поручителя, тому позивачем не було пропущено строк для пред`явлення такої вимоги до відповідачки ОСОБА_2 , колегія суддів також відхиляє, оскільки вказані зміни до статті 559 ЦК України внесені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», який прийнятий 03 липня 2018 року, однак набрав чинності лише 04 листопада 2018 року та введений в дію 04 лютого 2019 року, натомість строк виконання основного зобов`язання був змінений на 27 березня 2018 року, тобто під час чинності старої редакції ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою встановлено шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Українська провідна» залишити без задоволення, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: