Дата документу 14.09.2020 Справа № 334/9662/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/9662/18
Провадження №22-ц/807/2544/20
Головуючий в 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2020 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 13 липня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Задачина Наталія Володимирівна, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Задачина Наталія Володимирівна, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В підготовчому судовому засіданні позивач та його представник подали уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог від 06.05.2020 року в якій просили суд: Визнати недійсним договір купівлі продажу частини житлового будинку від 17 травня 2010 року, посвідчений Задачиною Н.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим номером 1922, за яким ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) набув у власність 9/50 часток житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких був ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) та застосувати наслідки його недійсності. Визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької міської ради від 28 лютого 2017 року №105/6 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » та скасувати право власності ОСОБА_3 на 527/1000 часток земельної ділянки, кадастровий номер: :04:028:0236, площею 0,1га, реєстраційний номер нерухомого майна: 101 (запис про проведену державну реєстрацію права власності №20224401 від 25.04.2017 16:15:49). Залучити до участі у розгляді справи співвідповідачів - ОСОБА_5 та Запорізьку міську раду та залучити в якості третьої особи на стороні неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 , в якості третьої особи без самостійних вимог, районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування.

УхвалоюЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2020 року, у задоволені клопотання представника позивача про прийняття уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в інтересах якої дії ОСОБА_6 , Запорізька міська рада, треті особи: приватний нотаріус Задачина Наталія Володимирівна, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання протиправним та скасування рішення міської ради, скасування права власності на земельну ділянку - відмовлено.

Уточнену позовну заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду уточненого позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що уточненою позовною заявою предмет позову було розширено при цьому підстави позову не змінювались, а тому висновки суду про зміну предмета та підстав позову, і як наслідок повернення позовної заяви є безпідставними.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у первісній позовній заяві позивач просив визнати недійсним договір купівлі продажу частини житлового будинку від 17 травня 2010 року. В уточненій позовній заяві позивач просить вже визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької міської ради від 28.02.2017 року №105/6 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 » та скасувати право власності ОСОБА_3 на 527/1000 часток земельної ділянки, кадастровий номер: :04:028:0236, площею 0,1га, реєстраційний номер нерухомого майна: 101 (запис про проведену державну реєстрацію права власності №20224401 від 25.04.2017 16:15:49).

Повертаючи уточнену позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги уточненого позову перебувають поза межами спірних правовідносин у справі та спосіб захисту порушеного права є інший, відмінний від первіснообраного способу, а тому така заява фактично є поданням іншого (ще одного) позову, що не відповідає приписам цивільного законодавства.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 ЦПК України, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви (п.1,2 ч.2 ст. 49ЦПК України).

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога.

Правильне визначення предмета позову має важливе значення, оскільки він визначає суть позовної вимоги. Матеріально-правова вимога має ґрунтуватися на відповідних підставах (обставинах), якими позивач обґрунтовує свої вимоги, якими можуть бути відповідні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки для виникнення, зміни чи припинення правовідносин.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Уточнений позов ОСОБА_1 від 06.05.2020 року не є таким, що збільшує розмір позовних вимог, оскільки фактично позивачем заявлено нову позовну вимогу, що має свій предмет та підставу, що є відмінними від предмету та підстави вимоги за первісним позовом, а саме про визнання протиправним та скасування рішення Запорізької міської ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та скасування права власності ОСОБА_3 на частку земельної ділянки.

На підтвердження цього позивач просить залучити до участі у справі у якості відповідача, зокрема Запорізьку міську раду, яка за наведених вище обставин не може бути співвідповідачем у відповідності до ч.2 ст.50 ЦПК України.

Розгляд позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Запорізької міської ради, скасування права власності на частку земельної ділянки передбачає дослідження іншого об`єму доказів, тому розгляд цих вимог з вимогами щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу є недоцільним.

Отже судом першої інстанції, зроблено вірні висновки з приводу того, що справа підлягає вирішенню за первісно заявленими вимогами, а уточнену позовну заяву необхідно повернути заявнику.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 вересня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков