Справа № 712/9823/19
Провадження № 2/712/209/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкода, спричиненої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9489,61 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 гривень в рахунок відшкодування моральних збитків. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6536,80 грн., а саме 5000 грн. правнича допомога та 1536,80 грн. оплата судового збору.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з уточненою позовною заявою до Моторно транспортного страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкода, спричиненої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що постановою слідчого Черкаського ВН ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В. закрито кримінальне провадження № 0008596, яке було відкрите 30.10.2016 року по факту ДТП, що мала місце 29.10.2016 року біля будинку № НОМЕР_1 по вул. Смілянській м. Черкаси з участю водія ОСОБА_2 , що керував автомобілем ВАЗ-2105 д/н НОМЕР_2 , та водія ОСОБА_3 , що керував автомобілем Фольсфаген-Пассат д/н НОМЕР_3 , під час якого отримала тілесні пошкодження пасажир ОСОБА_1 . Провадження закрите за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Матеріали відносно винної особи ОСОБА_2 виділені та направлені до суду для притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно постанови судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в тому числі і за спричинення тілесних пошкоджень ОСОБА_1 , але провадження закрито за збігом строку накладення адміністративного стягнення.

20.09.2018 року дана постанова слідчого про закриття провадження була оскаржена до Черкаської місцевої прокуратури та до Соснівського районного суду м. Черкаси, так як в постанові не вказано по вині кого із водіїв виникла дорожньо-транспортна пригода та не вказано які міри прийняті до винуватця ДТП. Відсутність цього перешкоджала потерпілій ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про відшкодування спричинених матеріальних та моральних збитків.

На скаргу до Черкаської місцевої прокуратури представником ОСОБА_1 буле отримано лист-відповідь від 05.10.2018 року за вих. №176-416-18 за підписом заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури С. Троцько про те, що постанова слідчого Шевченко В.В. від 20.12.2016 року скасована та матеріали кримінального провадження направлено до слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області для проведення подальшого досудового розслідування та виконання вказівок, наданих процесуальним керівником у порядку ст. 36 КПК України.

На запит адвоката національною поліцією листом від 13.03.2019 року № 309646/03/2019 повідомлено, що при розслідуванні кримінального провадження № 0008596 ОСОБА_1 мала процесуальний статус свідка, так як згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/2455 від 16.12.2016 року остання отримала при ДТП тілесні ушкодження, а саме травма носа з переломом кісток носу зі зміщенням, деформацією носової переділки, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, в той час як ч. 1 ст. 294 КК України передбачає кримінальну відповідальність при спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тому 30.10.2018 року кримінальне провадження №0008596 повторно закрито за відсутністю події кримінального правопорушення по п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Матеріали відносно ОСОБА_2 повторно направлені до суду для притягнення до адміністративного правопорушення. Копія постанови про закриття провадження ОСОБА_1 не надається із-за того, що вона не являлась потерпілою по кримінальному провадженню.

Згідно постанови судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.01.2019 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_2 по ст.124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Таким чином винність ОСОБА_2 у вчиненні ДТП 29.10.2016 року, під час якого отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я ОСОБА_1 підтверджується постановами слідчих органів та судовими рішеннями.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень при ДТП 29.10.2016 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в ЛОР-відділенні КНП «ПЧМЛ» ЧМЛ № 1 в період з 31.10.2016 року по 11.11.2016 року з діагнозом «закритий перелом кісток носа зі зміщенням відломків», де була прооперована, а також в цьому ж лікувальному закладі в період з 27.08.2018 року по 07.09.2018 року з діагнозом «Посттравматична деформація носової перегородки з деформацією зовнішнього носа» з повторним оперуванням наслідків ДТП.

При лікуванні позивачка ОСОБА_1 понесла матеріальні затрати, а саме нею було витрачено грошові кошти на придбання ліків та проведення процедур на суму 9489,61 гривень, що підтверджується наявними чеками, копії яких додаються до позову.

Крім того в результаті отриманих тілесних пошкоджень ОСОБА_1 зазнала значних матеріальних збитків, які полягають в тому, що вона зазнала значного фізичного болю як під час отримання тілесних пошкоджень, так і зазнавала даного болю та фізичних страждань на протязі досить тривалого часу, перенесла дві операції і наслідки отриманих пошкоджень продовжують про себе нагадувати, періодично має біль, яку вгамовує медикаментозним шляхом. Після отримання тілесних пошкоджень досить тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні, будучи студенткою вимушена була пропускати навчання, тобто були порушені суспільні зв`язки, вимушена була докладати додаткових зусиль для надолуження пропущеного. В зв`язку з тяжкістю пошкоджень вимушена була повторно лікуватися і повторно оперуватися і ще невідомо чи зможе повторна операція повністю нівелювати наслідки отриманих пошкоджень, що також викликає певні моральні страждання. Таким чином ОСОБА_1 вважає, що наряду з матеріальними збитками їй в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 спричинена і моральна шкода, розмір якої вона оцінює в 50000,00 гривень. При цьому позивач вважає, що розмір даної шкоди являється в даній конкретній ситуації співрозмірним спричиненим моральним збиткам та відповідає судовій практиці та постановам судових органів.

Особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пункт 41.1 Закону визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння нарду з іншим транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк звернення до страхової компанії за виплавлю страхового відшкодування становить три роки, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю, з моменту скоєння ДТП.

Позивачу по справі не відомі будь-які дані про страхування відповідачем ОСОБА_2 своєї цивільно-правової відповідальності, а доступ до матеріалів кримінального провадження по факту ДТП та судових справ відносно ОСОБА_2 у потерпілої відсутній. Тому при таких обставинах позивач вважає, що такий страховий поліс у відповідача відсутній і вона має всі підстави для залучення у якості відповідача по даній справі Моторного транспортного страхового бюро України, відповідальність якого наступає при настанні страхового випадку та відсутності у винної особи страхового полісу.

Позивач ОСОБА_1 для отримання правової допомоги по даному позову звернулася за отриманням правничої допомоги і за дану послугу сплатила 5000,00 гривень. Крім того позивачем сплачено судовий збір в сумі 1536,80 гривень. Таким чином судові витрати позивача на даний час складають 6536,80 гривень і підлягають стягненню з відповідача.

Просить стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_1 9489,61 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000,00 гривень в рахунок відшкодування моральних збитків. Стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6536,80 гривень, а саме 5000,00 гривень правнича допомога та 1536,80 гривень оплата судового збору.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2019 року замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на Моторне транспортне страхове бюро України.

Представник позивача Ліннік М.С. в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 20.11.2019 року на адресу суду скеровано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідно до положень п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», надалі Закон, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом власник якого, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі».

Відповідно до положень ст. 33 п. 33.1 пп. 33.1.4 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати (для МТСБУ)), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Отже, позивачка з таким повідомлення в МТСБУ не зверталася.

Заява ж про виплату страхового відшкодування надійшла тільки 15 жовтня 2019 року.

При цьому, ознайомившись з наданими документами було встановлено, що вони не відповідають ст. 35 Закону, а копії судових рішень не підписані та не завірені печаткою суду.

У зв`язку з тим, що МТСБУ має право проводити розслідування обставин ДТП, 23 жовтня 2019 року МТСБУ звернулося в Соснівський районний суд м. Черкаси з запитом про надання належним чином оформленого судового рішення щодо притягнення до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП водія ОСОБА_2 та копій адмінматеріалу відносно зазначеної особи.

В той же день МТСБУ направило листа позивачці з проханням надати додатково документи, які підтверджують її витрати на лікування у відповідності до положень ст. 24, 25, 26 Закону.

Проте, 07 листопада 2019 року МТСБУ отримало копію ухвали про розгляд справи з додатками до уточненої позовної заяви від 10 жовтня 2019 року.

МТСБУ не визнає заявлений позов, оскільки позивачем не доведено, що МТСБУ порушило права позивачки.

Згідно п. 35.1 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; (або про відсутність взаєморозрахунків); ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

35.2. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про народження дитини), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності), п. 36.4 Закону - Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Документи, зазначені у підпунктах «а»-«ґ» цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Отже, позивачем при зверненні в МТСБУ було порушено строк, передбачений ст. 33 Закону та не надано завірених копій медичних документів та оригіналів чеків, квитанцій.

При цьому, у порушення ст. 33 Закону позивачка не повідомила МТСБУ про випадок, який мав місце 29 жовтня 2016 року та який може бути підставою для проведення регламентної виплати, що унеможливило своєчасно провести розслідування обставин ДТП, яка вплинула на стан її здоров`я.

Відповідно до положень абзацу 5 п. 36.2 ст. 36 Закону у разі, якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Отже, на даний час, позивачем не виконано вимоги Закону щодо надання необхідних та належно оформлених документів для прийняття рішення про здійснення регламентної виплати у зв`язку з чим виплата не може бути здійснена, а заявлений позов є передчасним, оскільки рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається з урахування виконання потерпілою стороною вимог цього Закону та у відповідності до Закону.

Що стосується шкоди, заподіяної здоров`ю. Дане питання врегульовано ст. ст. 24, 25, 26 Закону.

Так, згідно положень ст. 24 Закону передбачено, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Як убачається з наданих в МТСБУ квитанцій та чеків, більша частина витрат позивачки на лікування не підтверджується належними доказами, а частина чеків зроблена так, що не можливо визначити, які саме ліки купувалися та коли саме. Деякі чеки зроблені та надані в МТСБУ та в суд в не читаємих копіях.

Так, до категорії ліків не відносяться витрати на придбання мінеральної води, пакетів (кульків), медичних халатів, шапочок, масок, бохил тощо. Зазначені витримають бути компенсовані за рахунок винної особи.

Згідно Виписного Епікризу вбачається, що позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні у період з 31 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року, в той час, як ДТП сталася 29 жовтня 2016 року та з матеріалів справи вбачається, що по даному ДТП було відкрито кримінальне провадження, у зв`язку з чим повинна була бути проведена експертиза щодо визначення ступеня тяжкості, заподіяних тілесних ушкоджень. Наявність посилань у Виписному епікризі про те, що деформація носової перегородки пов`язана з подіями у період з 29.10 по 30.10.2016 року не є доказом заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої саме на момент ДТП.

Згідно Виписного Епікризу з 31 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 рід вбачається, що позивачці були прописані ліки: альцизон, анальгін, димедрол, фіз. р/р, Л/Лизин, цитколин, фуросемид, барбовал, дексаметазон, актовегин, етамзелит, кеторол.

Згідно наданих чеків вбачається, що крім фізрозчину позивачкою купувалися ліки без підтвердження та рекомендацій лікаря, що не підтверджує її витрати на лікування у зазначений період.

До того ж, позивачкою надано до суду Виписний Епікриз за період з 27 серпня 2018 року по 07 вересня 2018 року, проте не надано доказів, що зазначене лікуванні пов`язано з ДТП, яка мала місце 29 жовтня 2016 року.

До того ж, з Виписного Епікризу за період з 27 серпня 2018 року по 07 вересня 2018 року вбачається, що позивачці були прописані ліки: атропін, димедрол, цефтріаксон, етамзілат, левофлоксацин, фентаніл.

Знову ж таки, аналізуючи ті ксерокопії чеків, які можна прочитати, купували, ліки, які в цьому Епікризі не зазначені.

З огляду на вищезазначене можна зробити висновок, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами розмір шкоди, який був заподіяний її здоров`ю на заявлену суму.

Із змісту позовної заяви не зрозуміло, що саме порушило МТСБУ, які права, свободи чи інтереси позивача були порушені.

У зв`язку з чим, не зрозуміло, що має захищати суд, які права, свободи та інтереси позивача у розумінні ст. 5 ЦПК України.

У відповідності до положень п. 36.2 ст. 36 (абз. 4) Закону МТСБУ має право зупинити розгляд заяви позивачки до вирішення справи в суді по суті.

Що стосується витрат на правову допомогу, необхідності у зверненні в суд позивачки не було, оскільки строк подання заяви не порушено, а відповідні докази ні підтвердження витрат на лікування вона мала час надати в МТСБУ і без адвоката.

Звернувшись до адвоката за правничою допомогою з цього питання вона скористалася своїм правом.

Оскільки МТСБУ права позивачки не порушило, то не має обов`язку і з відшкодування витрат, пов`язаних з послугою адвоката, ризик зазначених витрат несе безпосередньо позивач.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що постановою слідчого Черкаського ВН ГУНП в Черкаській області Шевченко В.В. від 20 грудня 2016 року закрито кримінальне провадження № 0008596, яке було відкрите 30.10.2016 року по факту ДТП, що мала місце 29.10.2016 року біля будинку № НОМЕР_1 по вул. Смілянській м. Черкаси з участю водія ОСОБА_2 , що керував автомобілем ВАЗ-2105 д/н НОМЕР_2 , та водія ОСОБА_3 , що керував автомобілем Фольсфаген-Пассат д/н НОМЕР_3 , під час якого отримала тілесні пошкодження пасажир ОСОБА_1 . Провадження закрите за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Матеріали відносно винної особи ОСОБА_2 виділені та направлені до суду для притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2017 року ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

20.09.2018 року постанова слідчого про закриття провадження від 20 грудня 2016 року була оскаржена до Черкаської місцевої прокуратури та до Соснівського районного суду м. Черкаси, так як в постанові не вказано по вині кого із водіїв виникла дорожньо-транспортна пригода та не вказано які міри прийняті до винуватця ДТП. Відсутність цього перешкоджала потерпілій ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом про відшкодування спричинених матеріальних та моральних збитків.

На скаргу до Черкаської місцевої прокуратури представником ОСОБА_1 буле отримано лист-відповідь від 05.10.2018 року за вих. №176-416-18 за підписом заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури С. Троцько про те, що постанова слідчого Шевченко В.В. від 20.12.2016 року скасована та матеріали кримінального провадження направлено до слідчого відділу Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області для проведення подальшого досудового розслідування та виконання вказівок, наданих процесуальним керівником у порядку ст. 36 КПК України.

На запит адвоката національною поліцією листом від 13.03.2019 року № 309646/03/2019 повідомлено, що

ч. 1 ст. 286 КК України передбачає спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В ході проведення досудового розслідування ОСОБА_1 має процесуальний статус свідка та потерпілою не ґвлґєтьсґ. В ході проведення досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та згідно висновку № 02-01/2455 остання отримала тілесні ушкодження, а саме: травма носа з переломом кісток носу зі зміщенням, деформацією носової переділки, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 30 жовтня 2018 року слідчим СВ ЧВП ГУНП в Черкаській області Рудь С.С. кримінальне провадження № 0008596 від 30.10.20116 року відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України було закрите, а виділені матеріали були направлені до Управління патрульної поліції в Черкаській області для притягнення винного до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 384 КПК України копія постанови про закриття провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Так як ОСОБА_1 має процесуальний статус свідка, тому постанова про закриття ОСОБА_1 не надається.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2019 ркоу адміністративну справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадженням закрито у зв`язку із закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП.

З вищезазначеного встановлено, що ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.10.2016 року.

В позовній заяві зазначено: «В результаті отриманих тілесних ушкоджень при ДТП 29.10.2016 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в ЛОР-відділенні КНП «ПЧМЛ» ЧМЛ № 1 в період з 31.10.2016 року по 11.11.2016 року з діагнозом «закритий перелом кісток носа зі зміщенням відломків», де була прооперована, а також в цьому ж лікувальному закладі в період з 27.08.2018 року по 07.09.2018 року з діагнозом «Посттравматична деформація носової перегородки з деформацією зовнішнього носа» з повторним оперуванням наслідків ДТП.

При лікуванні позивачка ОСОБА_1 понесла матеріальні затрати, а саме нею було витрачено грошові кошти на придбання ліків та проведення процедур на суму 9489,61 гривень, що підтверджується наявними чеками, копії яких додаються до позову.»

З матеріалів цивільної справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, сталася 29 жовтня 2016 року.

Разом з тим, з наданого виписного епікризу № 10453 вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КНП «ПЧМЛ» ЧМР у період з 31 жовтня 2016 року по 11 листопада 2016 року, та призначено лікування: альцизон, анальгін, димедрол, фіз. р/р, Л/Лизин, цитколин, фуросемид, барбовал, дексаметазон, актовегин, етамзелит, кеторол.

Згідно виписного епікризу № 7861 ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КНП «ПЧМЛ» ЧМР з 27.08.2018 року по 07.09.2018 року, призначено лікування: атропін, димедрол, цефтріаксон, етамзілат, левофлоксацин, фентаніл.

28.08.2018 року операції: І. Септопластика. ІІ Двобічна нижня КВТ.

У зазначених виписних епікризах не зазначено про те, що деформація носової перегородки та проведені операції пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 жовтня 2016 року, та не є доказами заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої саме на момент ДТП.

Згідно наданих чеків, які мають чітке зображення, вбачається, що крім фізрозчину позивачкою купувалися ліки без підтвердження та рекомендацій лікаря, що не підтверджує її витрати на лікування у зазначений період.

Крім того, до категорії ліків не відносяться витрати на придбання мінеральної води, пакетів (кульків), медичних халатів, шапочок, масок, бохил тощо, які зазначені в чеках (квитанціях), які мають чітке зображення.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували призначення операцій (септопластика, двобічна нижня КВТ), та не надано доказів, які б підтверджували вартість зазначених операцій.

Частина чеків зроблена так, що не можливо визначити, які саме ліки купувалися та коли саме. Деякі чеки зроблені та надані до суду в не читаємих копіях.

Крім того, в судовому засіданні були оглянуті оригінали чеків (квитанцій), копії яких додані до матеріалів позовної заяви, однак оригінали не мають чіткого зображення (розмиті, відсутність тексту), що унеможливлює суд надати оцінку наданим доказам та встановити чи містить даний доказ інформацію щодо предмета доказування.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами розмір шкоди, який був заподіяний її здоров`ю на заявлену суму.

Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі «Про ОСЦПВВНТЗ». Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень ст. 33 п. 33.1 пп. 33.1.4 цього Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати (для МТСБУ)), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Позивачка з таким повідомлення в МТСБУ не зверталася.

Заява ж про виплату страхового відшкодування надійшла тільки 15 жовтня 2019 року.

При цьому, ознайомившись з наданими документами було встановлено, що вони не відповідають ст. 35 Закону, а копії судових рішень не підписані та не завірені печаткою суду.

Пунктом 35.1 статті визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви про страхове відшкодування додаються документи, перелічені у п.35.2 статті 35 Закону.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (п.п. 36.1 ст. 36 Закону).

Згідно з п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16-ц).

Отже, Законом встановлено строки, протягом яких особа має звернутися з заявою про страхове відшкодування до страховика.

Позивач з заявою про страхове відшкодування шкоди заподіяної їй, в установлений Законом строк, до МТСБУ не зверталася, відповідно і рішення про відмову у виплаті відшкодування МТСБУ не приймалося, відтак її право на відшкодування шкоди від дорожньо-транспортної пригоди відповідачем МТСБУ не порушено та відновленню не підлягає.

Оскільки позивач до МТСБУ з заявою про відшкодування такої шкоди не зверталася, строк звернення з заявою на час розгляду справи не сплив, тому право позивача на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю МТСБУ на день звернення до суду не порушено, а вимога щодо відшкодування шкоди, заподіяної її здоров`ю є передчасною.

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому, - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст.26-1 Закону).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вищевказана ДТП сталася 29.10.2016 року, а позивач звернулася із заявою про страхове відшкодування лише 15.10.2019 року, тобто після пропуску строку на звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого пунктом 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18).

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі, - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, як зазначено вище відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи визначені у п.13.1 статті 13 Закону, проводить МТСБУ, в тому числі і відшкодування моральної шкоди.

Отже, відшкодування моральної шкоди, передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до вимог пункту 13.1 статті 13 Закону, позивач до МТСБУ з заявою про відшкодування моральної шкоди не зверталася, тому у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що позивач до МТСБУ з заявами про відшкодування шкоди не зверталася, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати правничої допомоги, акту приймання-передачі послуг, тому в частині стягнення 5000 грн. за правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Керуючись ст.ст.16, 23, 990, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.13, 26-1, 33, 35, 37, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.4, 5, 12, 13, 77, 76, 80, 121, 141, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкода, спричиненої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/sud2316/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий:

Повний текст виготовлений 26 лютого 2020 року.