У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2020 Справа №607/3288/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання незаконною бездіяльності Тернопільської міської ради та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради про визнання незаконною бездіяльності, яка полягає в неналежному розгляді її заяв про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки й неприйнятті відповідачем умотивованих рішень за наслідками їх розгляду, та стягнення моральної шкоди. На обгрунтування позову зазначено, що 27.05.2016р., 11.04.2017р., 16.08.2018р. та 16.04.2019р. вона зверталася до відповідача з заявами, в яких просила надати їй дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0999 га, в подальшому зменшивши цю площу до 0,0542 га, по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка утворилась як лишки площею 2495 га із земельної ділянки, якою користувалась її сім`я, і вона бажає здійснювати на ній будівництво. Однак, відповідач протиправно ухиляється від розгляду її заяви, надаючи їй різного роду відповіді, як-от про неможливість задовольнити заяву, про те, що земельна ділянка знаходиться на проїзній частині, і тому питання знято з розгляду, або що зазначена нею земельна ділянка включає земельну ділянку, надану громадянину, а в останній із відповідей взагалі вказано, що дозвіл на розроблення цього проекту землеустрою надано іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц у порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду спори про оскарження рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо їхніх повноважень зі здійснення землеустрою, якщо підставою спорів є, зокрема, відмова у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та скасування раніше прийнятого місцевою радою рішення про надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою, порушення органом місцевого самоврядування порядку та строків надання дозволу на розробку проекту із землеустрою, за умови якщо на земельну ділянку не встановлено речового права позивача фізичної особи або третіх осіб.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність Тернопільської міської ради як суб`єкта владних повноважень зі здійснення землеустрою, зокрема щодо неналежного розгляду заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається наявності речового права позивача або третіх осіб на земельну ділянку. Моральна шкода, яку просить стягнути позивач, перебуває, на переконання позивача, в причинному зв`язку між бездіяльністю відповідача та негативними наслідками для неї.

Таким чином, спір у даній справі виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його бездіяльності, і тому цей спір відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України повинен розглядатися адміністративним судом.

Відтак, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не є «судом встановленим законом» для розгляду даної справи, оскільки її розгляд віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження та роз`яснити позивачу про можливість звернутися з цими вимогами в порядку адміністративного судочинства до Тернопільського окружного адміністративного суду.

При цьому, відмова у відкритті провадження в цивільній справі не порушує права позивача на доступ до суду, оскільки право позивача на справедливий суд повинно забезпечуватись реалізацією не лише права на доступ до суду, але і права на розгляд його справи судом, встановленим законом.

З цих підстав, керуючись ст. ст. 186, 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання незаконною бездіяльності Тернопільської міської ради та стягнення моральної шкоди відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Тернопільського окружного адміністративного суду (46002, м. Тернопіль, вул. Князя Острозького, 20).

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу разом із позовною заявою та всіма доданими до позовної заяви документами.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків