Провадження № 6/263/176/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., при секретарі Кирилюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя заяву ОСОБА_1 про зміну порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області було винесено рішення по цивільній справі № 263/11305/19 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом, яким позовні вимоги позивача були задоволені, стягнуто з відповідача на користь позивача 65 662 (шістдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 67 копійок, недоотриманої суми пенсії, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 а також судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 січня 2020 року апеляційну скаргу відповідача на рішення суду визнано неподаною та повернути апелянту.

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну порядку виконання рішення суду, в порядку ст. 435 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначила, що звернулась до відповідача з приводу виконання рішення суду, та відповідями останнього від 19 лютого 2020 року та 20 березня 2020 року їй повідомили, що рішення суду виконано в повному обсязі. Однак, позивач належних грошових коштів не отримала, хоча надала усі необхідні документи відповідачу. 27 серпня 2020 року позивач отримала від відповідача відповідь, що вони відмовляються виконувати рішення суду, у зв`язку із чим, просила змінити порядок виконання рішення суду, шляхом заміни формулювання у рішенні суду про «стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої суми пенсії та судового збору» на «зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоотриману суму пенсії та судовий збір».

Заявник у своїй заяві просила розглянути питання про зміну порядку виконання рішення суду без її участі та без участі її представника.

Представник відповідача Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки заявник просить змінити не спосіб виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про зобов`язання виплатити кошти, яка не була предметом розгляду та дослідження суду під час прийняття рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи заяви про зміну порядку виконання рішення суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Закон чітко не визначає що саме є зміною способу або порядку виконання судового рішення і яким чином такі дії суду мають співвідноситись із положеннями ст. 16 ЦК України, якими визначено способи захисту порушеного права позивача.

Дану правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2015 року (справа № 6-1829цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, після набрання рішенням законної сили, представником позивача отримано два виконавчих листи про примусове виконання рішення суду (а.с.105).

Разом з тим, до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того факту, що зазначені виконавчі листи були пред`явлені до виконання, та, що було відкрито відповідне виконавче провадження. Тобто до суду не надано доказів, що позивачка набула статусу стягувача в межах зазначеної цивільної справи.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог, що є неприпустимим.

Крім того, під зміною способу виконання слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому зміна способу виконання не має змінювати суті самого рішення.

У свою чергу, заява стягувача про зміну порядку виконання рішення суду, є зміною способу захисту порушеного права, однак не є зміною порядку виконання рішення суду.

Оскільки, викладені заявником вимоги стосуються в цілому вчинення відповідних дій, які у випадку їх задоволення, можуть істотно змінити зміст резолютивної частини судового рішення, що у відповідності з діючим законодавством є недопустимим. Надані позивачем відповіді відповідача щодо неможливості виконання рішення суду, свідчать про небажання виконання відповідачем такого рішення в добровільному порядку, та не можуть свідчити про наявність обставин, які перешкоджають примусовому виконанню рішення суду.

Таким чином задоволення заяви про зміну порядку виконання рішення суду фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України, та є передчасним, тому, суд вважає, що у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення необхідно відмовити.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Л.Соловйов