ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3171/20 Справа № 203/3366/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір поставки №М-77/2015 від 30.12.2015 року.

На протязі 2015-2018 р.р. здійснювалося постачання книжкової та супутньої продукції на підставі замовлення покупця, оплата проводилась згідно видаткових накладних після постачання.

Також між сторонами було підписано акт звіряння взаєморозрахунків відповідно до якого станом на 12.10.2017 року кінцеве сальдо на користь ФОП ОСОБА_1 становить 234 000,64 грн.

В період господарських відносин у 2017- 2018 роках ФОП ОСОБА_5 здійснив оплату за поставлений товар не у повному обсязі внаслідок чого створилася заборгованість за поставлену продукцію у сумі 154 193,60 грн.

06.04.2018 року ОСОБА_5 помер та згідно відомостей які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у графі щодо внесення відомостей про припинення підприємницької діяльності зазначено, що 17.04.2018 року було внесено запис №2069465 та змінено стан суб`єкта підприємницької діяльності на припинено.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина яка складається із об`єктів нерухомого майна та спадкоємцем є рідний син ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .

Позивач, як кредитор померлого звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою, а також звертався до спадкоємця з вимогою про сплату боргу спадкодавця, проте заборгованість не погашена.

Просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 154 193, 60 грн та судові витрати (а.с.2-9, 242-243, т.1).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовлено (а.с.142-147, т.3).

Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів(а.с.152-159, т.3).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (Покупець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник) укладений договір поставки №М 77/2015.

Відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується прийняти від Покупця Замовлення на поставку Товару та здійснити поставку своїми засобами та за свій рахунок у термін встановлений Сторонами за домовленістю.

Ціна, асортимент та інші характеристики Товару, що поставляється, остаточно визначаються у видатковій накладній, яка виконує функцію специфікації до Договору та є його невід`ємною частиною.

Усі видаткові накладні, які підписані Сторонами після підписання Договору, вважаються такими, що складені на підставі і на умовах Договору (п.2.1. , п. 2.5, п.2.6 Договору).

Відповідно до п.3.4, п. 3.5 Договору, Покупець повинен повністю розрахуватись за поставлений Товар; розрахунки за кожну партію Товару, згідно із Замовленням, здійснюються Покупцем протягом 60 календарних днів з моменту поставки, не рідше ніж один раз у квартал Сторони проводять звірку взаємних розрахунків, про що складається відповідний Акт.

При виникненні нездоланих перешкод при продажу поставленого Товару Покупець має права повернути нереалізований Товар, але не пізніше 90 днів після останнього постачання відповідної партії Товару, та своїми засобами та за свій рахунок (п. 3.6 Договору).

Пунктами 6.1 та 6.3 Договору передбачено, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2015р., а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором - до моменту їх повного виконання.

У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором (т. 1 а.с. 66-67).

В обґрунтування своїх вимог позивач надав розрахунок заборгованості (т.1 а.с.63) та копії видаткових накладних, відповідно до яких, Постачальник (позивач) передав ОСОБА_5 товар на певні суми, а саме:

Накладна №ШМ-0000073 від 02.02.2017 р. на суму 3365,45 грн. (т.1 а.с. 61)

Накладна №ШМ-0000248 від 20.03.2017 р. на суму 7375,47 грн. (т.1 а.с. 59-60)

Накладна №ШМ-0000292 від 30.03.2017 р. на суму 8477,70 грн. (т.1 а.с. 57-58)

Накладна №ШМ-0000549 від 20.06.2017 р. на суму 9597,20 грн. (т.1 а.с. 55-56)

Накладна №ШМ-0000605 від 14.07.2017 р. на суму 8430,20 грн. (т.1 а.с. 53-54)

Накладна №ШМ-0000642 від 01.08.2017 р. на суму 3844,50 грн. (т.1 а.с. 52)

Накладна №ШМ-0000643 від 01.08.2017 р. на суму 1551,00 грн. (т.1 а.с. 51)

Накладна №ШМ-0000657 від 03.08.2017 р. на суму 1958,00 грн. (т.1 а.с. 50)

Накладна №ШМ-0000700 від 14.08.2017 р. на суму 2744,50 грн. (т.1 а.с. 49)

Накладна №ШМ-0000701 від 14.08.2017 р. на суму 506,00 грн. (т.1 а.с. 48)

Накладна №ШМ-0000702 від 14.08.2017 р. на суму 5156,25 грн. (т.1 а.с. 47)

Накладна №ШМ-0000744 від 18.08.2017 р на суму 6737,50 грн. (т.1 а.с. 46)

Накладна №ШМ-0000745 від 18.08.2017 р. на суму 4042,30 грн. (т.1 а.с. 44-45)

Накладна №ШМ-0000808 від 29.08.2017 р. на суму 5010,50 грн. (т.1 а.с. 43)

Накладна №ШМ-0000817 від 30.08.2017 р. на суму 3894,00 грн. (т.1 а.с. 42)

Накладна №ШМ-0000839 від 01.09.2017 р. на суму 2902,90 грн. (т.1 а.с. 41)

Накладна №ШМ-0000890 від 07.09.2017 р. на суму 5401,00 грн. (т.1 а.с. 40)

Накладна №ШМ-0000928 від 11.09.2017 р. на суму 5087,50 грн. (т.1 а.с. 39)

Накладна №ШМ-0000929 від 11.09.2017 р. на суму 3634,40 грн. (т.1 а.с. 38)

Накладна №ШМ-000739 від 21.09.2017 р. на суму 10064,90 грн. (т.1 а.с. 36-37)

Накладна №ШМ-000817 від 04.10.2017 р. на суму 5872,05 грн. (т.1 а.с. 35)

Накладна №ШМ-000862 від 12.10.2017 р. на суму 4169 грн. (т.1 а.с. 34)

Накладна №ШМ-001031 від 16.11.2017 р. на суму 8229,05 грн. (т.1 а.с. 31-33)

Накладна №ШМ-001191 від 26.12.2017 р. на суму 9680 грн. (т.1 а.с. 30)

Накладна №ШМ-001195 від 29.12.2017 р. на суму 8578,45 грн. (т.1 а.с. 28-29)

Накладна №ШМ-0000010 від 16.01.2018 р. на суму 17947,74 грн. (т.1 а.с. 25-27)

На загальну суму 154 193,60 грн.

Також позивачем надана копія Видаткової накладної №ШМ-0000017 від 17.01.2017 року на суму 5 727,13 грн. (т.1 а.с. 62), яка не зазначена у розрахунок заборгованості.

Отже, позивачем надані докази постачання товару ОСОБА_5 на загальну суму 159 920,73 грн (загальна сума за всіма видатковими накладними, які містяться у справі).

Водночас, як встановлено на підставі вимоги кредитора з додатками, яка надана позивачем до нотаріальної контори, за період постачання товару (з грудня 2016 року по 25.05.2018 року) було сплачено та повернуто позивачу товар на загальну суму 277 612,83 грн, що підтверджується Актами взаєморозрахунків, які складені позивачем (т.1 а.с.195-198) та не заперечується сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що 17 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис №147, та 17 квітня 2018 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 164).

За час життя ОСОБА_5 заповіт не складав.

Із заявами про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернулися: син померлого - ОСОБА_2 (т.1 а.с. 203), дружина померлого - ОСОБА_3 (т.1 а.с. 207), донька померлого - ОСОБА_4 (т.1 а.с. 163).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання спадкодавця перед позивачем є припиненими у зв`язку з його виконанням, а тому зобов`язання спадкодавця не перейшли до відповідачів в порядку спадкування.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц, зокрема, Верховний Суд вказує, що кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Разом з тим суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:

по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;

по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення боргу).

Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог, з вищевикладених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року -скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: