Справа № 209/1289/20
Провадження № 2-з/209/43/20
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2020 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Решетник Т.О., розглянувши матеріали заяви Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про забезпечення позову Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними.

08.09.2020 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними. Просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек. Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - комплекс виробничо-побутових приміщень загальної площі 1517.3 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104).

На обґрунтування заяви зазначив, що 15.06.2015 р. рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська по справі №209/5477/13-ц позов Прокурора Дніпровського району міста Дніпродзержинська в інтересах держави, в особі Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів задоволено частково та з ОСОБА_2 було стягнуто заподіяні збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 19 383,92 грн. 12.10.2015 р. Апеляційним судом Дніпропетровської області винесено рішення, яким відмовлено у задоволені позову прокурора. 17.01.2017 р. при новому судовому розгляді апеляційна скарга Кам`янської міської ради Дніпропетровської області в частині стягнення недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою була задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 вирішено стягнути 176 477 гри.76 коп. 22.01.2020 р. Верховний Суд постановив рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови та виключивши з її резолютивної частини слова: «неодержаний дохід (недоотриману орендну плату за користування земельною ділянкою)». В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року залишити без змін. У період розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 08.10.2016р. уклав договір дарування нерухомого майна, відповідно до якого подарував комплекс виробничо-побутових приміщень ОСОБА_1 . Відповідно до договору № 990 від 08.10.2016р. здійснено дарування 1/2 частки комплексу та Договором № 998 від 08.10.2016р. подарована друга 1/2 частка комплексу. Зазначає, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться ТОВ «БВ БУДХІМПРОМ». ОСОБА_2 є одним із засновників цієї юридичної особи, а також одним з кінцевих бенефіціарних власників, та особою, уповноваженою вчиняти будь- які правові дії як керівник ТОВ «БВ БУДХІМПРОМ». На сьогодні ТОВ «БВ БУДХІМПРОМ» не перебуває в процесі припинення та здійснює свою підприємницьку діяльність. ОСОБА_1 не має жодного відношення до вищезазначеного товариства. Вважає, що укладання договорів № 990 та № 998 відбулося з метою уникнення ОСОБА_2 відповідальності від виконання рішення Суду по справі №209/5477/13-ц. Тож укладаючи дані договори, сторони не мали на меті створення правових наслідків на момент вчинення спірного правочину, і як наслідок будь-яких майнових наслідків (передача майна) є не можливим, оскільки даний правочин не може їх породжувати. 03.07.2019 р. Позивач звернувся до Приватного виконавця Шевцова І.В. з виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 суми в розмірі 176477 грн. 76 коп., однак виконати свої виконавчі дії по стягненню боргу виявилося неможливим, оскільки нерухомість, яка була у власності ОСОБА_2 та на яку могло бути накладено стягнення в рамках виконавчого провадження була подарована іншій особі. Вказує, що умисні дії ОСОБА_2 по протиправному переходу права власності на об`єкт нерухомого майна з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання. Тому, враховуючи спір щодо об`єкту нерухомого майна та обставини, які дають підстави стверджувати, що майно може бути реалізовано третім особам так як було здійснено відповідачем раніше під час проведення іншого судового слухання, отже є підстави вважати, що у разі не застосування засобу забезпечення позову буде неможливо в подальшому виконання рішення суду. Такий засіб забезпечення позову унеможливить відчуження (перехід права власності) спірного об`єкту нерухомого майна до третіх осіб, які не є сторонами розгляду справи і таким чином унеможливить порушення прав третіх осіб, які можливо будуть введені в оману стосовно правового режиму спірного об`єкту нерухомого майна. Просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - комплекс виробничо-побутових приміщень загальної площі 1517.3 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104).

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали додані до заяви, суд приходить до висновку, що у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За наведених положень ЦПК України обов`язковою умовою для забезпечення позову є та обставина, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

До заяви про забезпечення позову представник позивача додано витяг з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 07.05.2020 року, згідно якої власником спірного майна є ОСОБА_1 .

Також до заяви була додано копія ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 07.04.2020 року у справі № 208/6477/19, відповідно до якої було забезпечено позов Кам`янської міської ради Дніпропетровської області аналогічним видом забезпечення позову, про яке заявлено клопотання у справі, що розглядається. Разом з тим, згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 25.06.2020 року у справі № 208/6477/19 позовну заяву Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «КАССІС СОНАТА» про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, залишено без розгляду у зв`язку з неодноразовою неявкою в судові засідання представника позивача. Вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна торговельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04 та господарсько-побутові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, скасовано.

Враховуючи те, що представником позивача не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано доказів, з яких можливо було визначити співмірність заходів забезпечення позову, який просить застосувати заявник, із заявленими позивачем вимогами, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч.2 ст.149 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд вважає заяву позивача про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Одночасно з цим, суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права повторно на будь-якій стадії розгляду справи звернутися до суду із заявою про забезпечення позову при наявності для цього обґрунтованих підстав та представлених доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про забезпечення позову Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Роз`яснити учасникам справи, що згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020 р. в редакції Закону № 731-ІХ від 18.06.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином..

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dn.dp.court.gov.ua/

Суддя Т.О. Решетник