Справа № 629/6882/18
Номер провадження 2/629/37/20
31.08.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Лозова, Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» задоволені в повному обсязі.
28 січня 2019 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2016 року скасовано та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09 липня 2019 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області заяву відповідача ОСОБА_2 задоволено та призначено розгляд цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за правилами загального провадження.
11 грудня 2019 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області задоволено клопотання представника АКБ «Індустріалбанк» Слюніної Н.В. та проведено процесуальне правонаступництво по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, замінено позивача з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» на Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк».
В судове засідання представник позивача Слюніна Н.В. не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду телефонограму, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, просив відмовити в задоволені позову повністю. 23 липня 2019 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач є правонаступником кредитодавця. На виконання Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію», ОСОБА_1 був мобілізований та проходив службу у лавах Збройних Сил України. В період з 09 березня 2015 року по 31 березня 2016 року відповідач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенності та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій області та є учасником бойових дій. В порушення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачем здійснено нарахування відповідачу процентів, що є незаконним і порушує його права як споживача. Вказав, що матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджував обставини, що строк позовної давності пропущено позивачем з поважних причин, а тому просив застосувати до позовних вимог позовну давність.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, 01 грудня 2017 року на підставі передавального акту, затвердженого 04 грудня 2017 року рішенням загальних зборів ПАТ АК «Індустріалбанк» та ПАТ «АК «Експрес-Банк» правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «АК «Експрес-Банк» є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», що підтверджується наданими представником позивача відповідними документами, а саме витягом зі статуту ПАТ АКБ «Індустріалбанк» та передавальним актом від 01 грудня 2017 року.
Згідно з п.2.4 кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця.
Як передбачено п.2.5 кредитного договору, погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку № 1, що є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до п.2.7 зазначеного договору суми грошових коштів, які фактично надійшли на погашення заборгованості позичальника за договором, спрямовуються кредитодавцем на погашення заборгованості позичальника в наступній послідовності: в першу чергу погашається заборгованість по простроченим нарахованим процентам за користування кредитом, в другу чергу погашається заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, в третю чергу погашається заборгованість по простроченій сумі кредиту, в четверту чергу погашається заборгованість по сумі кредиту, в п`яту чергу погашається заборгованість по сплаті інших платежів за договором.
Пунктом 4.1 встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується.
Нараховані проценти за користування кредитом сплачуються позичальником шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок, відкритий у кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок. Повне погашення нарахованих процентів за користування кредитом сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту (п.4.2 кредитного договору).
Проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 5 процентів річних (п.4.3 кредитного договору).
Відповідно до п. 6.4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти) процентів від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання.
Згідно зі статтями 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Суд приймає до уваги позицію позивача, що у частині його вимог щодо стягнення заборгованості по кредитному договору (тіло кредиту) та відсоткам за користування кредитом строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки прострочення повернення кредиту виникло 29 грудня 2012 року з дня наступного за настанням події несплати чергового платежу,
Загальна позовна давність відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент подачі позову, встановлюється тривалістю у три роки.
Позивач направив позовну заяву через відділення пошти 23 грудня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Тому, твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними.
Разом з тим суд вважає безпідставним та не обґрунтованим нарахування позивачем з жовтня 2013 року відповідачеві процентів за користування кредитом за збільшеною на 5% процентною ставкою, тобто у розмірі 29%. Суд погоджується з позицією представника відповідача та вважає, що процентна ставка за «Кредитним договором» була змінена (збільшена) позивачем у односторонньому порядку без жодних на те правових підстав.
За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам, що не сплачені станом на 09 березня 2015 року, повинні бути розраховані за процентною ставкою 24%, а тому підлягають зменшенню до 4059,97 грн. ( за період з 31.10.2013 року по 28.11.2013 року - 238,34 грн., за період з 29.11.2014 року по 29.12.2013 року - 254,77 грн., за період з 30.12.2013 року по 30.12.2013 року - 8,22 грн., за період з 31.12.2013 року по 31.12.2013 року - 8,22 грн., за період з 01.01.2014 року по 30.01.2014 року - 246,56 грн.,за період з 31.01.2014 року по 27.02.2014 року - 230,12 грн.,за період з 28.02.2014 року по 30.03.2014 року - 254,77 грн.,за період з 31.03.2014 року по 29.04.2014 року - 246,56 грн., за період з 30.04.2014 року по 29.05.2014 року - 246,56 грн., за період з 30.05.2014 року по 26.06.2014 року - 230,12 грн., за період з 27.06.2014 року по 30.07.2014 року - 279,43 грн., за період з 31.07.2014 року по 28.08.2014 року - 238,34 грн., за період з 29.08.2014 року по 29.09.2014 року - 262,99 грн., за період з 30.09.2014 року по 30.10.2014 року - 254,77 грн., за період з 31.10.2014 року по 27.11.2014 року - 230,12 грн., за період з 28.11.2014 року по 10.12.2014 року - 106,84 грн., за період з 11.12.2014 року по 28.12.2014 року - 147,93 грн., за період з 29.12.2014 року по 30.12.2014 року - 16,44 грн., за період з 31.12.2014 року по 29.01.2015 року - 246,56 грн., за період з 30.01.2015 року по 26.02.2015 року - 230,12 грн., за період з 27.02.2015 року по 08.03.2015 року - 82,19 грн.).
Крім того, з військового квитка серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 09 березня 2015 року на підставі Указу Президента України № 15 від 14 січня 2015 року був призваний у Збройні Сили України по мобілізації. 11 квітня 2016 року на підставі Указу Президента України від 25.03.2016 року № 115/2016 демобілізований. В період з 19 березня 2015 року по 31 березня 2016 року приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області у складі в/ч пп НОМЕР_2 на посаді старшого стрільця. 31 травня 2016 року на підставі наказу командира 8 ОПСпП № 52-РС від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом «до закінчення особливого періоду», де перебуває і на даний час.
Законом України від 20.05.2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст.14 Закону України від 20.12.1991 року №2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Аналіз наведеної норми права дає можливість зробити висновок про те, що усі військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду користуються пільгами передбаченими п.15 ст. 14 вищевказаного Закону.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом в.о. Президента України від 17.03.14 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.14 №1126-VII, в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим особливий період в Україні розпочався 18 березня 2014 року і триває по даний час..
Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості та приймаючи до уваги той факт, що відповідач в період з 09 березня 2015 року по 31 березня 2016 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та на нього розповсюджуються пільги передбачені ч.15, ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд приходить до висновку, що нараховані відсотки в період з 09 березня 2015 року по 17 листопада 2015 року стягненню не підлягають.
Статтею 625 ЦК України передбачена цивільно-правова відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Так,згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник,який прострочив його виконання,на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також 3% річних від простроченої суми.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. А тому в силу положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року не повинні нараховуватися та бути стягнутими з відповідача.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 станом на 17 листопада 2015 року нараховано інфляційні нарахування на суму основного боргу згідно ст.625 ЦК України в розмірі 7274,65 грн., а тому не підлягають задоволенню.
02.11.2016 року Верховний суд України зробив правовий висновок у справі № 6- 1174цс16 яким передбачено, що у разі узгодження між сторонами кредитно фінансових послуг зміни строку виконання основного зобов`язання (дострокового погашення кредитного договору у разі наявної заборгованості), то усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позивач повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.
Разом з цим необхідно вказати і на правову позицію Верховного суду України висловлену у постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, яка передбачає, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
У зв`язку з цим суд вважає, що позивач повинен був довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, але цього не зробив. Таким чином, матеріали справи не містять доказу який би підтверджував ті обставини, що строк позовної давності пропущено позивачем з поважних причин.
Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу, що зазначені у розрахунку як складова заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 487,54 грн.
Керуючись ст. ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Згідно п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Лозова, Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 27 вересня 2000 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце знаходження офісу: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення виготовлено 09 вересня 2020 року.
Суддя Н.А.Смірнова