ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1542/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/187/20 Категорія: 310020000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липня 2020 року у складі судді Сакун Д.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька,

в с т а н о в и в :

17.02.2020 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на позивача як непрацездатного батька відповідача в розмірі ј частини всіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є особою непрацездатного віку, отримує пенсію в розмірі 2780,76 грн на місяць та одноразову субсидію в сумі 2439,34 грн, що є єдиним джерелом його доходів. Даних коштів не вистачає на утримання будинку, в якому проживає позивач сам.

Зазначав, що на обліку в управлінні соціального захисту населення не перебуває, інших допомог не отримує.

Відповідач є єдиною дитиною позивача, яка в добровільному порядку не надає допомоги в утриманні свого непрацездатного батька.

Тому, позивач звернувся за судовим захистом свого права на отримання допомоги від дітей.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на непрацездатного батька у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 17.02.2020 року та продовжувати довічно.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

При цьому суд виходив з того, що позивач потребує допомоги від своєї дочки, проживає в будинку, який знаходиться в аварійному стані, є особою похилого віку, а тому потребує кошти на лікування. Водночас суд встановив, що відповідач має у власності декілька об`єктів нерухомості, є працездатного віку, тому об`єктивно має змогу надавати кошти на утримання свого батька.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 05.08.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про те, що будинок, в якому він проживає, дійсно знаходиться в аварійному стані. На спростування таких доводів відповідач надала фотознімки будинку, на підставі візуального огляду яких стверджує, що будинок є належним для проживання.

Крім того, сам факт непрацездатності батька не зумовлює виникнення у дітей обов`язку з надання утримання. Позивач не підтвердив неможливість самостійно себе утримувати.

Водночас позивач перестав виконувати батьківські обов`язки щодо відповідача з 1997 року та впродовж тридцяти років не надавав своїй дочці жодної матеріальної допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи предмет та ціну позову, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 від 30.10.2019 року (а.с.12).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 березня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 40.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

З довідки виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради від 28.10.2019 року № 10475/02-17 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Зареєстрований та проживає один (а.с.9).

Згідно з довідкою про доходи №071015 від 09.10.2019, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, розмір якої станом на вересень 2019 року становив 2780,76 грн. (а.с.17).

З повідомлення про призначення субсидії вбачається, що ОСОБА_1 призначено субсидію на 30 кв.м на 2019 рік одноразово в сумі 2439,34 грн.(а.с.10).

Згідно з актом від 17.01.2020 року, складеного у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого депутатом Звенигородської міської ради Орловим Ю.Б., вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі, будинок знаходиться в аварійному стані, стіна веранди порушена, дах будинку протікає, в будинку несправне пічне опалення, яке виділяє токсичні гази (а.с.7).

До позову додані фотознімки житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_1 , з яких вбачається, що житло позивача знаходиться в пошкодженому занедбаному стані (а.с.3-6).

Відповідно до довідки № 5079/0329 від 09.10.2019 року, виданої начальником Звенигородського УСЗН Лісовою О.В., ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення. Не отримує державних соціальних допомог, так як, не звертався за їх призначенням відповідно до Закону України «Про допомогу сім`ям з дітьми», «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям-інвалідам» (а.с.-16).

З листа в.о. директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Звенигородського району Світлани Дудник від 31.01.2020 року № 24 вбачається, що у віддаленій частині м. Звенигородка, а саме на території х. Червона, дільниця соціального робітника відсутня, а тому можливість взяття на обслуговування ОСОБА_1 відділенням соціальної допомоги вдома відсутня (а.с.18).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 25.02.2020 (а.с.29-31), підтверджується, що ОСОБА_2 має у власності:

-Ѕ частку квартири, загальною площею 45,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-однокімнатну квартиру, загальною площею 38 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

-однокімнатну квартиру, загальною площею 50,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельну ділянку, кадастровий номер: :01:100:0219, площа 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми сімейного законодавства України, які визначають обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, а також мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них(стаття 204 СК України).

У частині першій статті 204 СК України зазначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі №212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що її батько не утримував її з 1997 року, не підтверджено належними та достатніми доказами.

Крім того, у 1997 році відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було вже 27 років. Відповідно до положень ст. ст. 180, 199 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак, відповідачем не підтверджено, що її батько не виконував встановлені законом обов`язки з утримання своєї дочки. Тому підстав для звільнення дочки від обов`язку утримувати батька судом не встановлено.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач є дочкою позивача, позивач є непрацездатним у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, наразі дійсно позивач потребує матеріальної допомоги з урахуванням його доходів та умов проживання.

При цьому, відповідачка жодними належними та допустимими доказами по справі не довела суду той факт, що її батько достатньо забезпечений і не потребує матеріальної допомоги з її боку, як доньки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд без належних доказів встановив факт, що будинок, у якому проживає позивач, перебуває в аварійному стані, не впливає на висновок суду про наявність у позивача потреби у матеріальній допомозі від своєї дочки.

Судом враховано наявність у відповідача нерухомого майна, яке може бути нею використано для отримання прибутку.

Крім того, судом враховано наявність у відповідача повнолітнього сина та відсутність доказів про наявність у неї інших осіб на утриманні.

Відтак, колегія суддів з урахуванням усіх обставин у їх сукупності погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 від частки її доходів.

Такий висновок суду відповідає принципу справедливості з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї.

Посилання скаржника на порушення судом її права бути повідомленою належним чином про розгляд даної справи не впливають на загальний висновок у справі, оскільки право на доступ до правосуддя відповідача забезпечено в тому числі і правом на апеляційний перегляд справи.

Решта доводів апеляційної скарги не є суттєвими, не підтверджені належною доказовою базою та спростовують висновків суду першої інстанції.

Підстав для зміни чи скасування рішення суду відповідно до положень ст. 376 ЦПК України колегією суддів не встановлено.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.10.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.09 2020.

Суддя-доповідач

Судді