Провадження №2/760/2193/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прем`єра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прем`єра» про розірвання договору підряду, визнання споживчого кредиту недійсним та відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ТОВ» ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки 21 060, 05 гр. заборгованості за умовами кредитного договору, укладеного 09 квітня 2014 року між нею та ПАТ «ОТП Банк».

Посилається в позові на те, що 09 квітня 2014 року між відповідачкою та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № .

Згідно п. 1.2.1. Кредитного договору кредит був наданий відповідачці для придбання товару та послуг, який остання зобов`язалася повернути, сплатити проценти за користування коштами та інші платежі, визначені цим договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати інші умови договору.

З метою контролю за цільовим використанням кредиту банк перераховує визначені в п. 1.1. цього договору суми кредиту на користь продавців у рахунок оплати товару та послуг, що передбачено п. 1.2.2. Кредитного договору.

Згідно з п.п. 1.4.1 - 1.4.7 договору позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання не пізніше 09 квітня 2016 року.

Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в Графіку платежів.

Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений у Графіку платежів. За обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту та процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений у Графіку платежів. Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, та підлягають сплаті позичальником в дату платежів у складі суми платежу за розрахунковий період.

Графік платежів є Додатком № 1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії.

Пунктом 3.6. Кредитного договору визначено, що банк має право відступити повністю або частково свої права вимоги за Кредитним договором третій особі.

Відповідно до умов Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», товариство прийняло право вимоги до позичальника, що випливають із умов Кредитного договору.

Листом від 05 січня 2015 року відповідачка була повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні, а також необхідності повернення суми заборгованості за Кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору, станом на 22 листопада 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 21 060, 05 гр., яка складається з:

- 18 454, 28 гр. - заборгованість за тілом кредиту;

- 1, 14 гр. нарахованих відсотків за користування кредитом;

- 2 605, 77 гр. - комісія за РО.

Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору, просить задовольнити позов.

Під час знаходження справи в провадженні суду в порядку процесуального правонаступництва на підставі Договору факторингу № 30082019п від 30 серпня 2019 року у справу на боці позивача вступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

На підставі Договору факторингу № 30082019ДФП від 30 серпня 2019 року , укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА», ТзОВ «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у тому числі і до відповідачки.

На підставі вказаного договору ТзОВ «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА`судом залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача.

В листопаді 2019 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, якою уточнив суму заборгованості, яку просить стягнути з відповідачки, а саме:

- 18 454, 28 гр. - заборгованість за тілом кредиту;

- 2 605, 77 гр. - нарахованих відсотків за користування кредитом;

/ т.3, а.с.92 - 111; 145 - 154 /

В березні 2020 року представник відповідачки від імені останньої подала зустрічний позов, яким просить визнати недійсним

- Договір про надання споживчого кредиту № від 09 квітня 2014 року, укладений з ПАТ`ОТП Банк»;

- розірвати договір підряду № FQ-680 від 09 квітня 2014 року. Укладений нею з ФОП ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідачів - АТ`ОТП Банк» та ТОВ» ОТП Факторинг Україна» солідарно з кожного по 15 000, 00 гр. моральної шкоди, а всього 30 000, 00 гр.

Посилається на те, що Кредитний договір був підписаний не в приміщенні банку, а в офісі ФОП ОСОБА_2 .

В наданих позивачем до суду копіях документів підписи відповідачки відрізняються, що дає підстави для висновку, що вони є підробленими.

Ціна замовленого нею виробу неправомірно збільшена банком, т.я. сума в договорі зазначена 18 454, 78 гр. за 1 шт., а за 24 місяці платежів вона має сплатити 26 206, 99 гр.

Крім того, всупереч вимогам ст.1054 ЦК України відсутня згода відповідачки на отримання коштів.

При укладенні договору банк використовував факсимільні печатки банку та відтиски власноручних підписів уповноважених осіб, однак вона своєї згоди на це вона не давала і такого договору з банком не укладала.

09 квітня 2014 року між позивачкою та відповідачкою за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 був укладений Договір підряду № FQ-680, за умовами якого відповідачка зобов`язалася зробити макет вікон; отримати затвердження на замовлення від замовника;виготовити, доставити, встановити металопластикову конструкцію з ПВХ німецького виробника (профіль ЮС, кольору - білий, модель-Масо, за ціною двох вікон 15 703, 00 гр.) в її помешканні, затвердити власноручним підписом макет на виготовлення вікон, прийняти виконану роботу, яка становить 35 робочих днів, якщо вікна мають нестандартне замовлення, то виріб виготовлюється 60 робочих днів, як вказано у п. 3.2. договору підряду з моменту оплати замовником ціни зазначеної в договорі.

На виконання умов договору до його підписання вона сплатила аванс в розмірі 50, 00 гр.

З довідки про взаємний рахунок вбачається, що грошові кошти за умовами кредитного договору банком їй не видавалися, а були перераховані в розмірі 16 822, 00 гр. продавцю ОСОБА_3 , який не є ні стороною кредитного договору, ні стороною договору підряду.

Кредитний договір та Договір підряду були підписані в офісі відповідачки - ФОП ОСОБА_2 , яка завірила позивачку в законності свої діяльності, а представник банку ОСОБА_4 взагалі не мав повноважень на укладення договору.

Вважає, що приховування достовірної інформації з боку відповідачів призвело до порушення її споживчих прав та вимушених матеріальних збитків, пов`язаних із захистом своїх прав при розгляді даної справи.

Позивачка бажала отримати два вікна, одне в розстрочку, а друге в кредит за вигідною акційною ціною, як було запропоновано їй, враховуючи знижку від заводу виробника у м. Дніпрі «Статус груп», але майстер зробив замір одного вікна, а в іншу кімнату не заходив, будь - які інші приміщення в квартирі не замірював.

В зв`язку з цим вона намагалася відмовитися від замовлення та розірвати договір, однак їй було в цьому відмовлено з посиланням на те, що вікна вже виготовлені.

Вікна в квартирі позивачки є нестандартними, за п.3.2 договору виготовлюються майже 60 робочих днів, а вікна привезли через 10 днів після підписання договору, вони не відповідали замірам, з чого нею зроблено висновок, що їй доставили вікна, від яких відмовилися інші замовники, таким чином відповідач - ФОП ОСОБА_2 вирішила повернути собі грошові кошти банку за її рахунок.

Невідповідність формату виготовлених металопластикових конструкцій, збільшення ціни на споживчий товар є істотним порушенням дисбалансу договірних відносин.

Вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою розірвати обидва договори, однак безрезультатно.

Вважає, що в порушення вимог ст.ст.203, 215 ЦК України кредитний договір був підписаний за відсутності волевиявлення на це позивачки та з порушенням її прав, як споживача, передбачених ст.ст.4,10, 17,18,19 та 11 Закону України « Про захист прав споживачів».

Крім того, вважає, що Договір підряду не відповідає вимогам ст.ст.17, 18 Закону України « Про захист прав споживачів», якими встановлено, що встановлення будь-яких переваг та застосування обмежень прав споживачів не допускається.

Споживач має право на вільний вибір товарів та послуг у зручний для нього час, але такого вибору позивачці ніхто не надавав.

Крім того, умови договорів є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотне порушення дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача.

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами трактуються на користь споживача.

Внаслідок дій відповідачів вона зазнала моральних страждань.

З 09 квітня 2017 року має погіршення здоров`я, що пов`язано з телефонними дзвінками та погрозами відібрати майно. Ці події спровокували в неї нервові зриви та тяжкі душевні страждання, що спричинило не тільки втрату зору, а й гіпертонічного кризу та госпіталізації до лікувального закладу.

Моральна шкода полягає також, зокрема, в душевних стражданнях ,які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідачів, так як є людиною похилого віку, з хворобою ніг, та тяжкою онкохворобою.

Розмір моральних страждань оцінює в 30 000, 00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову.

Крім того, подала заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що ПАТ» ОТП Банк» стало відомо про порушення зобов`язання ще в 2014 році, ОТП`Факторинг Україна» не є правонаступником банку, а тому строк для звернення до суду сплив 09 квітня 2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні 17 грудня 2019 року первісний позов підтримав, проти зустрічного заперечував.

Зазначив, що кредитний договір відповідачкою був підписаний особисто, добровільно і за її згоди кошти на отримання послуги з виготовлення віконних конструкцій були перераховані продавцю цих послуг.

Вона була ознайомлена з умовами договору, погодилася з ними і зобов`язалася виконувати.

При підписанні договору відповідачка, як споживач, була ознайомлена з вимогами Закону України « Про захист прав споживачів», про що свідчить її підпис.

Будь-яких заперечень проти умов договору не висловлювала.

Вважає, що Кредитний договір був укладений з дотриманням вимог закону, прав відповідачки, як споживача, а тому просить стягнути заборговану суму за умовами договору та відмовити в позові про визнання його недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти первісного позову заперечувала з підстав, викладених у зустрічному позові, який просить задовольнити та відмовити в первісному позові.

В подальшому, після надання пояснень у справі представник позивача неодноразово, а представник відповідача двічі - 05 серпня 2020 року та 31 серпня 2020 року в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд до відома не ставили.

Виходячи з цього, на виконання вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в їх відсутнюості.

Відповідач за зустрічним позовом - ФОП ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не ставила.

Судові повістки, що направлялися на її адресу, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

На виконання даної вимоги закону на офіційному веб-сайті судової влади України були розміщенні повідомлення про виклик відповідача до суду.

Повідомлення про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є належним повідомленням.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача ФОП ОСОБА_2 про розгляд справи.

Ухвалою суду від 16 січня 2017 року у справі було відкрито провадження.

Після прийняття зустрічного позову згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу ФОП ОСОБА_2 був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач ФОП ОСОБА_2 своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

З урахуванням цього та ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 09 квітня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою був укладений Договір про надання споживчого кредиту № .

Згідно п. 1.2.1. Кредитного договору кредит був наданий для придбання товару та послуг, який відповідачка, як позичальник, зобов`язалася повернути.

В пункті 1.2.2 договору зазначено, що з метою контролю за цільовим використанням кредиту банк перераховує визначені в п. 1.1. цього договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг.

Продавцем 1 за умовами договору є ФОП ОСОБА_3 , вікна Winbau, який реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування банку.

Підставою для перерахування коштів продавцю 1 ОСОБА_3 за умовами договору є Замовлення № 907 від 08 квітня 2014 року, підписане його сторонами - позивачкою та ФОП ОСОБА_3 , та Специфікація до заяви про отримання споживчого кредиту про перерахування коштів на рахунок продавця.

Згідно умов Кредитного договору, що викладені у п. 1.4.1 - 1.4.7., позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 09 квітня 2016 року.

Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в Графіку платежів.

/ т. 1; а.с. 6 - 7; т.3, а.с. 198 - 201 /

Представники сторін у судовому засіданні підтвердили, що умови договору позичальником не виконані, кредит у встановлений договором строк не погашений.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Представник відповідачки, заперечуючи проти позову, сам факт наявності у відповідачки зобов`язань, а також неналежне виконання цих зобов`язань, не спростувала.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки;відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, відповідачка, як позичальник, не виконавши умови укладеного кредитного договору, допустила порушення зобов`язання, а тому у банку виникло право на звернення до суду за стягненням заборгованої суми кредиту.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову та його задоволення.

Що стосується зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Тобто, для застосування факсимільного підпису для оформлення правочинів, необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Саме таким способом закріплюється юридична сила факсиміле як особистого підпису і засвідчені ним документи вважатимуться укладеними відповідно до вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким актом цивільного законодавства є, у тому числі, Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до преамбули Закону України « Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.»д» ч.2 ст.11 Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

За змістом ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно з п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов`язані перед укладенням договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

В пункті 3.1 Правил зазначено, що банки зобов`язані в кредитному договорі надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх послуг, а також інших фінансових зобов`язань.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц, яка, відповідно до ч. 4 ст. 264 ЦПК України, має враховуватися судом.

З підпункту «г» пункту 3.15 Кредитного договору вбачається, що відповідачка при його підписанні підтвердила, що банк надав їй у письмовому вигляді та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів».

З інформаційного листа про умови кредитування по продукту «Вигідний» вбачається, що відповідачка підтвердила надання їй банком повної інформації про умови кредитування з урахуванням вимог даного закону.

/ т.1, а.с.6 - 9 /

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до вимог ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплату процентів, відповідальність сторін.

Судом встановлено та не заперечував представник відповідачки, при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони у належній формі дійшли згоди щодо умов кредитування, визначених у кредитному договорі, а саме: ціни договору та відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Представник відповідачки не заперечувала, що відповідачка погодилася з умовами договору та підписала його.

Заперечень проти викладених у ньому умов не висловлювала.

З укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли всіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідально їх внутрішній волі.

Крім того, представник відповідачки не заперечувала, що відповідачка при укладенні договору не пред`являла будь-яких вимог в частині надання додаткової, незрозумілої їй інформації, якщо таке нерозуміння мало місце, вся інформація про розмір грошових зборів і витрат та комісій була зазначена в договорі, з якою вона погодилася, підписавши договір.

За змістом Закону України «Про захист прав споживачів» він застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Констатуючи сам факт невідповідності умов договору Закону України « Про захист прав споживачів» з використанням приведених у ньому загальних фраз, які характеризують недійсність договору, будь-яких конкретних положень договору, які не відповідають вимогам закону та порушують права відповідачки, як споживача, в позові не приведено і не приведено таких представником відповідачки в судовому засіданні.

Крім того, суд зважає на те, що договір був укладений в 2014 році, однак з позовом до суду відповідачка звернулася лише після звернення позивача до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за умовами договору.

З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову в частині визнання кредитного договору недійсним.

Параграфом 1 Глави 61 ЦК України унормовано загальні положення про підряд.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Параграф 2 цієї глави регулює особливий вид договору підряду - договір побутового підряду.

Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Отже, за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, є договором побутового підряду.

Судом встановлено, що 09 квітня 2014року між відповідачкою та ФОП ОСОБА_2 був укладений Договір підряду № FQ-680.

Згідно з п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій по цінах виконавця.

В пункті 3.2 договору зазначено, що виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 35 робочих днів з моменту укладення договору. В разі нестандартної комплектації виробу строк передачі збільшується до 60 робочих днів.

Згідно з п.3.7 договору виконавець має право на залучення третіх осіб для виконання умов договору.

/ т. 2; а.с. 88 - 91; 195 - 199 /

Звертаючись до суду, позивачка не заперечує як підписання договору, так і проведення замірів віконних конструкцій на виконання умов договору.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала і це підтверджується відзивом на первісний позов, відповідачка замовила одну одиницю металоспластикових виробів.

Підтвердила, що після укладення договору та проведених замірів, між нею та відповідачкою - ФОП ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу якості виготовленої конструкції, в результаті чого металопластикова конструкція в квартирі встановлена не була.

Дані обставини підтверджуються перепискою сторін договору підряду з цього приводу в зв`язку з претензіями відповідачки про розірвання укладених договорів.

/ т.1, а.с. 113; 140 - 141; 148; т.2, а.с. 118 - 119;173 -180; 230 - 232; 247 - 248 /

З цього випливає і даних обставин не спростовувала представник відповідачки - позивачки за зустрічним позовом, договір підряду був виконаний, металопластикова конструкція за умовами договору ФОП ОСОБА_2 виготовлена, однак не встановлена в зв`язку з небажанням цього самої позивачки за зустрічним позовом.

ФОП ОСОБА_2 на звернення позивачки зазначила, що замовлення за умовами договору виконане та зберігається на складі фірми.

Даних обставин представник останньої в судовому засіданні не спростовувала.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до умов укладеного договору підряду договір вважається розірваним лише в разі невиконання замовником обов`язку внести плату за товар.

Інших підстав для розірвання договору сторони при його укладенні не погоджували.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Таким чином, розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловлений 07 серпня 2018 року в справі № 910/7981/17, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

З урахуванням цього, підстави для задоволення зустрічного позову і в цій частині відсутні.

Звертаючись до суду, позивачка за зустрічним позовом обгрунтовує завдану їй моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст.22 Закону України» Про захист прав споживачів» та ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені також ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України « Про захист прав споживачів», а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань.

Виходячи з викладеного вище правового обгрунтування, підстави для задоволення вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

Суд не приймає до уваги твердження, приведені в зустрічному позові в обґрунтування його підстав, та пояснення представника відповідачки в судовому засіданні з цього приводу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Зі змісту Кредитного договору вбачається, що в ньому зазначено про факсимільне відтворення підпису уповноваженої на підписання договору особи, та відтиску печатки банку.

Заперечень проти цього відповідачка не висловила, підписавши договір без зауважень.

Крім того, припускаючи невідповідність підпису відповідачки в наданих позивачем при зверненні до суду документах, будь-яких доказів того, що вони не належать відповідачці, остання суду не надала.

Допускаючи такі припущення, представник відповідачки, в той же час, ставить питання про визнання його недійсним з інших підстав, таким чином визнаючи як сам факт його укладення, так і підписання відповідачкою.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що укладення оспорюваних відповідачкою договорів мало місце з порушенням умов законодавства, при зверненні до суду не надала.

З урахуванням приведеного вище, суд вважає, що і решта приведених відповідачкою обставин не є підставою для висновку про невідповідність укладених договорів вимогам закону.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Як зазначено вище, кредитний договір між сторонами був укладений 09 квітня 2014 року строком на 24 місяці, тобто до квітня 2016 року.

До суду позивач за первісним позовом звернувся в грудні 2016 року, тобто з дотриманням встановленого законом строку, а тому заява відповідачки про застосування строку позовної давності суперечить закону та не може враховуватися судом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, задоволення зустрічного позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378, 00гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 3,6,15, 16, 23, 202, 203, 207, 215, 231, 509, 525, 611, 612, 626, 638,1054, 1167 ЦК України, Законом України « Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 141, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прем`єра» / 03150, м. Київ вул. Предславинська, буд. 28, кім. 702, / 21 060, 05 гр. заборгованості та 1 378, 00 гр. судового збору.

В позові ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Прем`єра» про розірвання договору підряду, визнання споживчого кредиту недійсним та відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлелно 10 вересня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва