Дата документу 25.02.2020 Справа № 332/107/20
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/107/20 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.С.
Провадження №22-ц/807/1064/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

25 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Подліянової Г.С., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» Господинова Ігоря Петровича на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

На вказану ухвалу суду, через систему «Електронний суд», представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» Господинов Ігор Петрович 30 січня 2020 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Технохімреагент» Господинова І.П. на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження, залишено без руху, у зв`язку з не зазначенням місця проживання чи перебування відповідача, та у зв`язку з тим, що до апеляційної скарги не додано копії апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Надано скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для виправлення зазначених в ухвалі недоліків.

14 лютого 2020 року через систему «Електронний суд», до Запорізького апеляційного суду ТОВ «Технохімреагент» було подано заяву про усунення недоліків на виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суд від 11 лютого 2020 року.

Проте, у зв`язку з тим, що апелянтом не в повному обсязі усунуто недоліки апеляційної скарги, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року продовжено строк десять днів з дня вручення ухвали для надання інформації про місце проживання чи перебування відповідача.

21 лютого 2020 року через систему «Електронний суд» до Запорізького апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Технохімреагент» про усунення недоліків на виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суд від 18 лютого 2020 року.

Водночас, вимоги ухвали Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в повному обсязі виконані так і не були, оскільки скаржником не було зазначено місце проживання чи перебування відповідача, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості направити копію апеляційної скарги відповідачу, відповідно до положень ст. 361 ЦПК України та повідомити відповідача про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведене свідчить, про те, що скаржник добросовісно не здійснює свої процесуальні дії.

Відповідно до ст.1 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції.

В силу ст.13 розділу І Конвенції чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити "розумну пропорційність" зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з`ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування. (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії" рішення від 23 червня 1995 року).

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", рішення від 03 квітня 2008 у справі "Пономарьов проти України").

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом в повному обсязі не усунуто недоліки апеляційної скарги - не зазначено місце проживання чи перебування відповідача, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості направити копію апеляційної скарги відповідачу, відповідно до положень ст. 361 ЦПК України та повідомити його про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч.3 ст. 185, ст.. 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В АЛ И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» Господинова Ігоря Петровича на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - визнати неподаною та повернути скаржнику.

Роз`яснюємо, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.С. Подліянова