Справа № 525/1026/19
Провадження №2/525/40/2020

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2020 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., з участю відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (а.с.а.с.1-3). З позову ОСОБА_2 вбачається, що шлюб між відповідачем ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 був зареєстрований 21.02.1993 року Великобагачанським відділом ЗАГС Полтавської області. Шлюбні відносини між ними припинено з 2011 року. Відповідач ОСОБА_1 є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.10.2000 р., виданого Гоголівською селищною радою Великобагачанського району. Позивачка ОСОБА_2 навчається на другому курсі денного відділення Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського, за спеціальністю «вчитель української мови та літератури», термін навчання 01.09.2018-30.05.2022 р.р. Позивачка зареєстрована по АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 . Розмір стипендії 1300 грн. Відповідач ОСОБА_1 є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження. Останній матеріальної допомоги на утримання позивачки не надає, хоча має змогу надавати допомогу на її утримання.

В даний час, як вбачається з доводів позовної заяви, відповідач ОСОБА_1 проживає в с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, крім заробітної плати (на час подання позовної заяви до суду), має орендну плату за земельний пай, доходи від особистого господарства, тощо. У відповідача інших дітей немає. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст.ст.199,200 СК України, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила суд стягнути з нього аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення нею навчання, тобто до 30.05.2022 року (а.с.а.с.1-3).

Загальне позовне провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 13.09.2019 року і підготовче засідання у справі призначено на 26.11.2019 року (а.с.16). Відповідачу було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Відповідач у справі ОСОБА_1 до проведення підготовчого засідання по справі 11.10.2019 року подав до суду заяву та просив приєднати до матеріалів справи документи, які підтверджують його майновий стан та документи, що посвідчують його особу (а.с.а.с.26-36).

В подальшому підготовче засідання по справі було відкладено в зв`язку з перебуванням судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В. в період часу з 11 год. 22 листопада 2019 року по 04 грудня 2019 року на лікарняному, тому процесуальний рух у справах не здійснювався (справи не розглядалися). Підготовче засідання по справі відкладено на 15.01.2020 року, а також зроблено запит до Великобагачанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області про те, які виконавчі документи про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 знаходяться на виконанні в ДВС або знаходились, дана інформація надійшла на адресу суду та приєднана до матеріалів справи.

Підготовче засідання у справі було проведено 15.01.2020 року і ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 15.01.2020 року судовий розгляд справи призначений на 12.02.2020 року (а.с.51); учасники справи повідомленні про день і час розгляду справи в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України.

До початку проведення судового розгляду у справі від позивача ОСОБА_2 28.01.2020 року на адресу суду через канцелярію Великобагачанського районного суду надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та прохання їх задовольнити, а також зазначено про те, що просить провести розгляд справи у відсутність позивача (а.с.54).

До початку проведення судового розгляду у справі від третьої особи у справі ОСОБА_3 , 28.01.2020 року на адресу суду через канцелярію Великобагачанського районного суду надійшла письмова заява про не заперечення позовних вимог проти позову ОСОБА_2 , просила позовні вимоги позивачки задовольнити, а також зазначено про те, що просить провести розгляд справи у відсутність даної третьої особи (а.с.55).

Відповідач у справі ОСОБА_1 належним чином сповіщений про день і час розгляду справи, судову повістку отримав 15.01.2020 року (а.с.50). В судовому засіданні 12.02.2020 року останній позовні вимоги позивача ОСОБА_2 визнав частково, оскільки не згідний, щоб аліменти утримувалися з земельного паю, який він успадкував після матері. Суд, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , розглянувши заяви учасників по суті справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п.35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 р.).

Судом встановлено, що учасники справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають повнолітню дитинудоньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5). Однак в подальшому позивачка у справі змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 (а.с.а.с.8,9-10).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області № 990 від 25.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 і має такий склад сім`ї: чоловік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дитина-позивач по справі ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7) зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с.6), навчається на 1 курсі Миколаївського національного університету імені В.О.Сухомлинського IV рівня акредитації, форма навчання денна, за спеціальністю 014 середня освіта 014.01 Середня освіта Українська мова і література; плановий термін навчання з 01.09.2018 року по 30.05.2022 року (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 30.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30.12.2016 року змінила прізвище на ОСОБА_2 , про що Великобагачанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області складено відповідний актовий запис за № 2 (а.с.8).

Мати позивача у справі ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_3 (а.с.6), даних про доходи та майновий стан вказана третя особа суду не надавала.

Відповідач по справі ОСОБА_1 є особою працездатного віку (народився ІНФОРМАЦІЯ_6 ), він зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с.а.с.27-28) та проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с.15,26), працював до 02.01.2020 року опалювачем в ПП «Комунар», за місце своєї роботи отримував заробітну плату (а.с.а.с.31,32), однак, з копії трудової книжки вбачається, що він звільнений з роботи за прогули з 02.01.2020 року (а.с.а.с.47-48), відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0020222 вбачається, що ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з 28.01.2019 року на строк до 01.03.2020 року та отримує пенсію (а.с.а.с.33-36); також як вбачається з листа начальника відділу Північно східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Великобагачанського РВ ДВС 29.10.2018 року державним виконавцем Великобагачанського РВ ДВС було винесено постанову про закінчення раніше вказаного виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», так як дитиною було досягнуто повноліття, а заборгованість по аліментах відсутня (а.с.46).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_1 не надавав суду підтверджуючих письмових доказів про належність та розмір належної йому земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також офіційної довідки про розмір його доходів від оренди земельної ділянки за відповідні періоди з органу державної фіскальної служби, однак в судовому засіданні вказав усно про те, що він має земельний пай, який перебуває в оренді ПП «Комунар» і орієнтовно за 2019 рік за його оренду він отримав грішми близько 10-13 тис. грн., однак точної суми не пам`ятає.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст.182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

При цьому, відповідно до п.20 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали справи в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що в ході розгляду справи дійсно підтверджено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у зв`язку з навчанням об`єктивно потребує матеріальної допомоги (яку їй надає мати ОСОБА_3 , а батько дитини ОСОБА_1 враховуючи його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, розмір його доходу може надавати таку допомогу до закінчення дитиною ОСОБА_2 терміну навчання, виходячи з меж заявленого позову, положень ст.ст.182,199,200 СК України та роз`яснень, викладених в пунктах 17,20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що відповідач по справі ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини повнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

При визначенні розміру аліментів суд враховує суть позовних вимог ОСОБА_2 , матеріальний стан сторін по справі, третьої особи та дитини, яка навчається на денній формі навчання, у зв`язку з навчанням об`єктивно потребує матеріальної допомоги, те, що батьки повинні надавати допомогу на навчання дитини, майновий стан відповідача ОСОБА_1 , який в даний час офіційно не працює, так як з 02.01.2020 року звільнений з роботи за прогули, має працездатний вік, отримує дохід у вигляді орендної плати за оренду земельної ділянки і в сукупності цих обставин суд, з урахуванням ст.ст.182,199,200 СК України приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як батько повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання та з урахуванням вищевикладених обставин, майнового та сімейного стану відповідача, часткового визнання заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що є передбачені підстави для задоволення заявленого позову і необхідно стягнути з відповідача у справі ОСОБА_1 аліменти на користь повнолітньої дитини, що продовжує навчання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.08.2019 року (дата звернення до суду з даним позовом) і до закінчення дитиною навчання - до ІНФОРМАЦІЯ_7 , що забезпечить справедливий матеріальний стан сторін після стягнення аліментів, враховуючи положення ч.2 ст.200 СК України.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання підлягають задоволенню.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові на відповідача.

Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням даної процесуальної норми та того, що позивач у справі звільнена від сплати судового збору за категорією справ про стягнення аліментів, а відповідач у справі ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, що підтверджено належними доказами та відповідно, в силу ст.5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений від сплати судового збору, судові витрати у справі в розмірі 768 грн.40 коп. належить компенсувати за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.182,191,199-200,201 Сімейного кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,89,128,141,259,247,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який проживає без реєстрації за адресою: с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, не працюючого, аліменти на користь повнолітньої дитини, що продовжує навчання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 серпня 2019 року до закінчення дитиною навчання 30 травня 2022 року.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 ; відповідач ОСОБА_1 , проживає без реєстрації за адресою с. Степанівка Великобагачанського району Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_6 ; третя особа ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не відомий, паспортні дані суду не відомі.

Повний текст рішення складений 24.02.2020 року (враховуючи, що 22 та 23.02.2020 року були вихідними днями).

Суддя В.В.Хоролець