Справа № 587/267/20
РІШЕННЯ
07 вересня 2020 року Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Черних О.М.
за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ( ОСОБА_3 АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , та за цією ж адресою йому належить на праві власності земельні ділянки, відповідно до державних актів від 19 грудня 2017 року: серія ЯИ № 9173287, площею 0,0456 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та серія ЯИ № 173286, площею 0,0264 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Поряд із вказаним домоволодінням позивача знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_3 і їй відповідно до державних актів на право власності від 09 жовтня 2009 року належать суміжні земельні ділянки: серія ЯИ №173292, площею 0,1066 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та серія ЯИ № 173293 0,0434 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Проте, в листопаді 2019 року відповідачка ОСОБА_3 порушила межі земельних ділянок, порушила норми ДБН, поставивши паркан біля будинку та інших господарських бідвель, які перешкоджають йому ними користуватись. А тому, просив суд усунути першкоди у користуванні його нерухомим майном шляхом зобов`язання відповідачки перенести огорожу на відстань 1 м від його господарських будівель.
Короткий зміст відзиву відповідача
Відповідачка не погоджується з позовом в повному обсязі, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію обґрунтовує тим, що ініціатором встановлення спірного паркану була дружина позивача і саме вона надала згоду відповідачці на установлення паркану. Вважає, що будь-яких перешкод у користуванні нерухомим майном позивачу відповідачка не чинить. А тому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили його задоволити.
Відповідачка та її представник заперечували проти позову, просили відмовити за необґрунтованістю.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є дружиною позивача і на даний час вони обмежені у користуванні як погрібом, який не відкривається повністю, так і немає доступу до сараю, який потрібно мазати та таке інше. При цьому, не заперечувала проти того факту, що у них з ОСОБА_3 була домовленість на встановлення паркану, проте не на тіх межах, де він зараз встановлений.
Позиція суду
Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є голова колгоспного двору і є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 5).
ОСОБА_1 належать на праві власності відповідно до державних актів від 19 грудня 2017 року: серія ЯИ № 9173287, земельна ділянка площею 0,0456 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, серія ЯИ № 173286, земельна ділянка площею 0,0264 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).
Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_3 належить будинок АДРЕСА_1 (а.с. 55-60).
ОСОБА_3 відповідно до державних актів на право власності від 09 жовтня 2009 року: серія ЯИ №173292 та серія ЯИ № 173293 належать земельні ділянки площею 0,1066 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства 0,0434 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 61-62).
Згідно висновку експерта земельно-технічного дослідження № 4 від 05 лютого 2020 року фактичне землекористування у виді паркану та умовних меж (без огорожі) за адресою по АДРЕСА_1 на підставі даних матеріалів топографо-геодезичної (кадастрової) зйомки земельної ділянки з будівлями, розроблений ТОВ «ПолюсС» станом на 22 січня 2020 року не відповідає межам визначеним в технічній документації із землеустрою та обмінним файлам на цю земельну ділянку. Контури земельної ділянки АДРЕСА_1 станом 22 січня 2020 року накладаються на контури земельної ділянки АДРЕСА_1 , межі якої визначені у технічній документації із землеустрою на цю ділянку та обмінного файлу загальною площею 2,8 м2 в найбільш лінійних розмірах 0,18м, 0,06м, 0,11м. Власникам будинку АДРЕСА_1 вільно користуватись житловим будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за нимим (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) не можливо, так як відстань від встановленого паркану до виступаючої конструкції стін житлового будинку та господарських будівель менше ніж 1,0 м (а.с. 12-32).
Нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 379 ч. 1 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Відповідно до ст. 379 ч. 1 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
Згідно ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути і позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 38 ч. 1 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Відповідно до ст. 39 ч. 1 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Відповідно до ст. 152 ч. 2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповіднео до п.п.3.56, 3.57, 6.1.41 ДБНБ.2.2-2019 «Планування і збудова територій» затвердженого Наказом Міністетраства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України» від 26 квітня 2019 року № 104 :
«садибний будинок - житловий будинок с присадибною ділянкою та господарськими спорудами, призначеними для одного господарства»;
«садибна забудова - забудова, що сформована індивідуальними чи заблакованими житловими будинками»
«при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгодженого водовідведення згідно вимогам ДБН В.1.1-25».
Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд, відповідно до її цільового призначення.
Згідно зі ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
На підставі ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка його здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення.
Згідно пункту б ч. 1 та ч. 2 ст. 90 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Пунктами «г», «е» ч. 1 ст. 91 Земельного Кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власності суміжних земельних ділянок та землекористувачів; додержуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до п. 3.25* «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затвердженого наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 р. для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Висновки за результатами розгляду
Вивчивши матеріали справи, суд вважає доведеним той факт, що право позивача у створенні перешкод у користуванні нерухомим майном доведеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Проте, Постановою КМУ від 9 липня 2014 p. N 294 затверджено положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, відповідно до якого Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Відповідно до п. 4 Положення Держархбудінспекція узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до її компетенції.
На виконання таких повноважень Держархбудінспекцією у листі від 24.04.2015р. №40-203-19/3733 надано роз`яснення щодо влаштування парканів (огорожі) між будинковолодіннями.
Так, відповідно до роз`яснень встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентовано ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (п. 3.25). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и територий жилой застройки" та СНіП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будинками і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Санітарними нормами СН 441-72* "Указания по проектированию ограждений площадок и участков предприятий, зданий и сооружений" передбачено, що огорожу слід проектувати лише у випадках, коли вона вимагається умовами експлуатації та охорони підприємств, будівель та споруд. Висота огорожі повинна бути не більше 2 м від рівня поверхні землі (не враховуючи висоту огорожі, що служить підпірною стінкою), при цьому нижня частина огорожі може бути глухою, висота якої не повинна перевищувати 0,75 м, верхня частина огорожі повинна бути прозорою (відношення глухих частин огорожі до прозорих не повинен перевищувати 50 %). Для розв`язання спірних питань щодо влаштування огорож, їх конструкцій застосовуються положення Земельного кодексу України. Зокрема, згідно із статтею 103 цього Кодексу "Зміст добросусідства" власники та користувачі земельних ділянок зобов`язуються обирати.
Згідно з п. 9 ч.ч. 1,2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.
Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що перенесення паркану на 1 метр від вказаних вище будівель не порушить права відповідачки і буде відповідати вимогам законодавства, державних стандартів, норм та правил, а тому суд вважає, що в цій частині необхідно відмовити, зобов`язавши відповідача демонтувати огорожу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , яка знаходиться від стіни житлового будинку, входу до погребу та господарських будівель.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , сараєм та погребом за даною адресою шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати свою огорожу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , яка знаходиться від стіни житлового будинку, входу до погребу та господарських будівель.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних