Номер провадження: 22-ц/813/2194/20
Номер справи місцевого суду: 522/5075/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О. М.,

за участю секретаря Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» Воронцова Дмитра Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_2 про припинення договору поруки.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 05 грудня 2007 року № 0 з невід`ємним додатком № 1 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 05.12.2007 року № 163231.

Вищезазначений договір поруки від 05.12.2007 року № 163231 ОСОБА_3 вважає припиненим з наступних підстав.

Позивач зазначив, що 06.12.2017 року отримав від сусіда фотокопію постанови ВП № 55106395 від 20.11.2017 року державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, постановлену на виконання в/л № 520/16545/16-ц.

У грудні 2017 року, ознайомившись з матеріалами справи № 520/16545/16-ц, позивачу стало відомо, що 05 грудня 2007 року, після укладення з ним оскаржуваного договору поруки, банк та позичальник уклали додаткову угоду №_ з додатками № 2,3 до кредитного договору.

ОСОБА_1 вважає, що додаткова угода №_ з невід`ємними додатками до якої самою угодою визначено додатки № 2,3 укладена всупереч п. 2.1 договору поруки яким встановлено, що Кредитор-банк не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору позичальником-боржником внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Та застереження, цього ж пункту договору, про те, що «згода поручителя» на внесення змін до договору розуміється, як візування змін до договору кредиту поручителем шляхом проставлення підпису поручителя.

Позивач зазначає, що на додатковій угоді №_ відсутній його підпис, що вбачається з копії наданої банком суду у справі № 520/16545/16-ц.

Оскільки за умовами додаткової угоди №_ з додатками № 2,3 збільшується обсяг відповідальності поручителя, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції договір поруки від 05.12.2007 року № 163231 укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 визнати припиненим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 05.12.2007 року № 163231 укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в цей час публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 та ОСОБА_1 Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання споживчого кредиту, додаткова угода до нього та договір поруки хоча і укладені в один день, жодне положення яких не свідчить, що укладення додаткової угоди передувало укладенню договору поруки. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_1 як поручитель зобов`язався відповідати перед банком за порушення зобов`язань боржником лише за основним договором, відповідальність його як поручителя за зобов`язання боржника за додатковою угодою до основного договору, умовами договору поруки не передбачалася. Стороною додаткової угоди він не є і згоди на її укладення не надавав. Тому, суд дійшов висновку про припинення договору поруки на підставі частини 1 статті 559 УПК України.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

«11» грудня 2018 року представником АТ «УкрСиббанк» - адвокатом Воронцовим Д.Ю. подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2018 року, відповідно до якої апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити (а.с. 132-137).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу представник АТ «Укрсиббанк» Воронцов Д.Ю. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ч.1 ст. 559 ЦК України, так як укладання додаткової угоди від 05.12.2007 року не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки додатковою угодою не встановлено нових зобов`язань, а лише доповнено зміст договору умовами, які деталізують обов`язок позичальника щодо сплати платежів на користь третіх осіб при обслуговуванні кредитного договору (оцінка майна, страхування тощо) та деталізовано порядок збільшення відсоткової ставки.

Апелянт зазначає, що додаткова угода деталізує порядок та умови можливого збільшення відсоткової ставки на підставі п. 5.2 Кредитного договору, але не змінює зміст існуючих зобов`язань та не змінює існуючу ставку.

Таким чином представник АТ «Укрсиббанк» - Воронцов Д. Ю. вважає, що задовольняючи позов, суд не врахував, що будь-яких змін, про внесення яких кредитор був зобов`язаний повідомити та отримати згоду від поручителя, до кредитного договору не вносилося. Оскільки ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, умовами якого передбачено можливість встановлювати новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої із обставин, передбачених п. 5.2. кредитного договору.

Крім того, представник апелянта зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції безпідставно та неправомірно ототожнив поняття «зміна умов договору» з поняттям «зміна зобов`язання», оскільки, збільшення відсоткової ставки хоч і передбачене умовами Кредитного договору, проте не відбулось.

Також, представник апелянта звертає увагу колегії суддів на те, що факт укладання додаткової угоди до кредитного договору, якою конкретизованого в цифровому значені розмір можливої зміни відсоткової ставки шляхом визначення максимального значення процентних ставок, які можуть бути застосовані як збільшення, не призводять до припинення поруки, оскільки передбачають порядок змін зобов`язання в майбутньому, проте не знімають існуюче зобов`язання фактично.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, ОСОБА_1 28.02.2019 року звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом, у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду першої інстанції зроблений з посиланням на відповідні пункти договору поруки та приписи ст. ст. 638, 639 ЦК України при повному та всебічному з`ясуванню обставин справи з дотриманням норм матеріального права.

Стосовно того, що поручитель надав згоду на збільшення розміру процентної ставки, ОСОБА_1 вказує, що згода була не безумовна а на умовах договору кредиту. Пунктом 2.1 договору поруки від 05.12.2007 року № 163231 укладено між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» сторони погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови договору споживчого кредиту, та визначили, що під згодою поручителя розуміють візування поручителем змін до договору поруки.

Позивач вказує, що за умовами договору споживчого кредиту банк має право на зміну умов договору виключно попередивши позичальника за 14 днів (п. 5.2 договору споживчого кредиту) відповідно такі ж самі права мав і поручитель.

Додатковою угодою кредитор та позичальник всупереч п. 2.1 договору поруки та п. 5.2 договору про надання кредиту збільшили розмір процентної ставки без попереднього повідомлення за 14 днів та без згоди та всупереч волі поручителя.

13 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, відповідно до якої просив апеляційне провадження закрити.

При цьому посилаючись на те, що апеляційну скаргу підписано адвокатом Воронцовим Д.В., яким до апеляційної скарги долучено копію договору про надання правової допомоги від 01.06.2018 року та ордер серії КВ №714088 виданий адвокатським об`єднанням «Дмитро Воронцов і партнери».

Разом з тим, ОСОБА_1 вказує, що до апеляційної скарги не долучено ані замовлення, ані довіреності до повноважень Д. Воронцова, проте межі повноважень у даному випадку визначено, зокрема, п.п.1.3, 3.3. договору, які зобов`язують діяти адвоката виключно після отримання замовлення та довіреності.

13.03.2020 року ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких просила апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2018 року залишити без змін, справу розглядати без її участі.

Зазначила, що укладення додаткової угоди №_ з невід`ємними додатками №№ 2, 3 між нею та ПАТ «УкрСиббанк» (на час укладення АКІБ «УкрСиббанк») відбулось після укладення договору поруки, про що повідомляла також в суді першої інстанції у відзиві від 05.09.2018 року.

ОСОБА_2 вважає, що твердження апеляційної скарги про те, що додатковою угодою №_ лише конкретизовано умови основного договору, без збільшення обов`язків позичальника та взагалі, підвищення процентної ставки передбачене додатковою угодою направлене на майбутнє, що унеможливлює збільшення відповідальності позичальника, суперечить ст. ст. 11, 509 ЦК України, за якими зобов`язання якраз і виникають із договорів.

Також ОСОБА_2 зазначає, що ознак попереднього договору додаткова угода №_ не має, та реалізація умов додаткової угоди не передбачає отримання згоди/погодження ні кредитора ні поручителя.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили.

22 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без його участі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2018 року залишити без змін.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до закінчення дії карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» з наступними змінами передбачено, що тимчасово, з 17.03.2020 року до закінчення дії карантину зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у від справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Щодо заяви ОСОБА_1 від 13.05.2019 року про закриття провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Обґрунтовуючи клопотання про закриття апеляційного провадження ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, оскільки до апеляційної скарги не долучено ані замовлення, ані довіреності до повноважень Д. Воронцова проте межі повноважень у даному випадку визначено, зокрема, п.п.1.3, 3.3. договору, які зобов`язують діяти адвоката виключно після отримання замовлення та довіреності.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

В силу ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, наявний договір про надання правової допомоги від 01.06.2018 року, що укладений між ПАТ «Укрсиббанк», в особі начальника управління судової роботи та правового супроводу діяльності банка Юридичного департаменту АТ «Укрсиббанк» та Адвокатське об`єднання «Дмитро Воронцов та партнери», в особі керуючого партнера Воронцова Д.Ю. (а.с.142).

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірний, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки зазначений договір про надання правової допомоги від 01.06.2018 року не визнаний судом недійсним, тому за таких обставин відсутні підстави вважати, що апеляційна скарга підписана неуповноваженою особою і підстав для закриття апеляційного провадження не вбачається.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» Воронцова Дмитра Юрійовича підлягає розгляду по суті.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 11.02.2020 року під головуванням судді Кравця Ю.І. у справі за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» Воронцова Дмитра Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору поруки відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2019 року справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» Воронцова Дмитра Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору поруки було призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2019 року на виконання п. 1.4. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року зі змінами від 23.10.2019 року та рішенням ВРП "Про переведення суддів апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. до Одеського апеляційного суду" від 15.10.2019 року № 2739/0/15-19, рішенням ВРП "Про переведення суддів апеляційного суду Одеської області Князюка О.В. до Одеського апеляційного суду" від 15.10.2019 року № 2733/0/15-19року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, О. Г. Журавльова.

Розпорядженням № 5935 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Таварткіладзе О. М. та Заїкіна А. П.,

Ухвалою суду від 27.11.2019 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що 05.12.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в цей час публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , укладено договір споживчого кредиту № 0 з невід`ємним додатком №1.

На забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 перед АКІБ «УкрСиббанк» 05.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 05.12.2007 року № 163231.

Також 05.12.2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду №_ з додатками №№ 2,3 до неї.

Пунктом 1.1 договору поруки від 05.12.2007 року № 163231 ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» погодили відповідальність позивача перед відповідачем за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань перед кредитором що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 05.12.2007 р. № 0 основним договором.

Пунктом 1.3. договору поруки визначено прийняття поручителем на себе зобов`язань виключно за основним договором.

Пунктом 2.1 договору поруки від 05.12.2007 року № 163231 ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови договору споживчого кредиту. Та визначили, що під згодою поручителя розуміють візування поручителем змін до договору поруки.

У змісті договору про надання споживчого кредиту від 05.12.2007 р. № 0 посилань на додаткову угоду №_ з додатками №№ 2,3 не міститься.

Додаткова угода №_ від 05.12.2007 року та додаток № 2 ОСОБА_1 не візувались, що доводить про зміну умов договору споживчого кредиту без згоди поручителя.

Пунктом 1.5 Додаткової угоди № _ до кредитного договору: доповнено договір кредиту новим абзацом пункту 5.2. за яким:

- у випадках передбачених п.п. «а, б» пункту 5.2. договору встановлюється подвійна процентна ставка визначена пунктом 1.3.1. кредитного договору. Вказаним збільшено процентну ставку з 12,9 % річних до -25,8% річних

- у випадках передбачених п. «в» пункту 5.2. договору для кредитів в іноземній валюті встановлюється підвищена - не більше ніж на 5% процентна ставка ніж визначена пунктом 1.3.1. кредитного договору.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що Банк та позичальник при укладенні додаткової угоди не мали необхідності погоджувати її з поручителем та відповідно не погоджували її. Відсутність в апеляційній скарзі спростувань висновку суду першої інстанції про укладення додаткової угоди після підписання договору поруки свідчать про зміну правової позиції відповідача та визнання факту укладення додаткової угоди після укладення договору поруки та без згоди поручителя.

Дослідивши положення:

-п. 1.1 договору поруки від 05.12.2007 року № 163231 яким поручитель та АКІБ «Укрсиббанк» погодили відповідальність позивача перед відповідачем за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 05.12.2007 року № 0 основного договору;

-п. 1.3 договору поруки яким визначено прийняття поручителем на себе зобов`язань виключно за основним договором;

-п. 2.1 договору поруки від 05.12.2007 року № 163231 укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» яким сторони погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови договору споживчого кредиту та визначили, що під згодою поручителя розуміють візування поручителем змін до договору поруки;

- зміст договору про надання споживчого кредиту від 05.12.2007 року № 0 у якому посилання на додаткову угоду №_ з додатками № 2, 3 відсутні;

суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку з посиланням на вищезазначені положення договорів та приписи ст. ст. 638, 639 ЦК України про укладення додаткової угоди після договору поруки та без згоди поручителя.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поручитель надав згоду на зміну розміру процентів, збільшення відсоткової ставки не відбулось та умови додаткової угоди не збільшують обсяг відповідальності поручителя є такими, що не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надана згода поручителя не була безумовною, а на умовах договору кредиту. Пунктом 2.1 договору поруки від 05.12.2007 року № 163231 укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» сторони погодили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови договору споживчого кредиту, та визначили, що під згодою поручителя розуміють візування поручителем змін до договору поруки.

Згідно умов договору споживчого кредиту банк має право на зміну умов договору, виключно попередивши позичальника за 14 днів (п. 5.2 договору споживчого кредиту) відповідно такі ж самі права мав і поручитель.

Додатковою угодою кредитор та позичальник всупереч п. 2.1 договору поруки та п. 5.1 договору про надання кредиту збільшили розмір процентної ставки без попереднього повідомлення за 14 днів.

Доводи скарги про те, що збільшенням процентної ставки у підпунктах «а, б» пункту 5.2 договору яким встановлена подвійна процентна ставка визначена пунктом 1.3.1 кредитного договору, лише обмежено розмір збільшення процентної ставки не відповідають дійсності, оскільки вказаним збільшено процентну ставку з 12,9% річних до 25,8% річних.

Також, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що збільшенням процентної ставки у підпункті «в» пункту 5.2 договору для кредитів в іноземній валюті встановлено підвищену не більше ніж на 5% процентну ставку ніж визначена пунктом 1.3.1 кредитного договору не спростовують висновку суду першої інстанції про збільшення цієї процентної ставки на 5% річних.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу того, що нові процентні ставки встановлені додатковою угодою не набули чинності, оскільки даний факт спростовується п. 3 додаткової угоди, відповідно до якого зазначено, що угода набуває чинності з моменту підписання.

З матеріалів справи вбачається, що умовами п. 5.2 договору про надання споживчого кредиту погодженого поручителем ОСОБА_1 , банк мав право змінювати процентну ставку шляхом направлення листів позичальнику.

Умовами п. 5.2 в редакції додаткової угоди №_ від 05.12.2007 року визначено, що у випадках настання обставин передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка користування коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки передбаченої п. 1.3.1 Договору.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

З зазначеного вбачається, що єдиною умовою за якою відбувається збільшення процентної ставки банк та позичальник, без згоди поручителя, визначили порушення позичальником кредитної дисципліни.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України, встановлення нового розміру процентів, що призводить до збільшення розміру обсягу відповідальності, є підставою для припинення поруки.

До спірних правовідносин слід застосувати правову позицію пункту 6.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року № 920/13109/18 відповідно до якого, ВП ВС вказала, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають необхідності застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України та відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даної апеляційної скарги, підстави стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені витрати у цій справі відсутні.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси, від 07.11.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.09.2020 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе