РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10441/19

пр. № 2/759/814/20

29 січня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря Шапаренка О.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківський прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та вирішити питання стосовно судових витрат.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що між ним та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року було розірвано, та від якого вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини батько одноособово піклувався та доглядав за дитиною. Мати, ОСОБА_2 , самоусунулась від виховання дитини та піклування за дитиною. У грудні 2015 року відповідач ОСОБА_2 викрала доньку та зникла у невідомому напрямку. В результаті цих дій, дитина перестала відвідувати дитячий садок, не отримувала належне медичне піклування, була позбавлена піклування з батьком та членами родини по лінії батька. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з батьком та знаходиться на повному його утриманні. Рішенням органу опіки та піклування Святошинської районної державної адміністрації від 11.08.2015 року визначено місце проживання дитини з батьком.

Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2015 року було визначено місце проживання дитини періодично з матір`ю за її місцем проживання та з батьком за його місцем проживання, однак рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2016 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2015 року та ухвалено нове рішення, яким визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. Мати дитини фактично віддала дитину своїм батькам та самоусунулась від її виховання.

В подальшому, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року змінено місце проживання дитини ОСОБА_4 з місця проживання дитини з матір`ю на місце проживання дитини з батьком та відібрано дитину у матері, передано доньку батькові. З моменту відібрання дитини, мати повністю самоусунулась, за рік мати жодного разу не спілкувалась з дитиною, місце перебування матері також не відоме.

30.01.2019 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 . Однак, матір`ю дитини рішення суду не виконується.

Таким чином, оскільки мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків, позивач вважає, що існують підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Позивач в судове засідання 29.01.2010 року не з`явився, подав через канцелярію суду заяву за змістом якої просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити., проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не направила.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та просив долучити до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб виданого повторно 19.11.2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 , актовий запис 1975 (а.с. 18).

З свідоцтва про зміну імені від 20.08.2015 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_2 , актовий запис №94 вбачається, що ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_2 (а.с. 15).

Під час перебування сторін у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась їх донька - ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 3674, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 19).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року змінено місце проживання ОСОБА_3 з місця проживання з матір`ю ОСОБА_2 на місце проживання з батьком ОСОБА_1 , відібрано ОСОБА_3 у матері ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1 (а.с. 25-35). Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 року зазначене вище рішення суду залишено без змін (а.с. 37-46).

Крім того заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, що покладено на нього рішенням Апеляційного суду м. Києва у справі №759/6044/15-ц від 13.01.2016 року з 01.06.2018 року та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.18 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом зарахування стягнень на особистий рахунок № НОМЕР_4 , що відкритий на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державному ощадному банку України (а.с. 47).

З долученої до матеріалів справи довідки з місця проживання сім`ї та реєстрації форма №3 вбачається, що дитина зареєстрована разом з батьком за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 21).

З наданої Голосіївським управління поліції відповіді на запит Святошинського районного суду м. Києва вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за заявою батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Голосіївським УП ГУНП у м. Києві оголошена в державний розшук як безвісти зникла особа, НОМЕР_5 від 27.09.2018 року. Справа оперативного обліку категорії «Розшук» № 01-84 від 19.10.2018 року. На теперішній час проводяться розшукові заходи направлені на встановлення місця знаходження ОСОБА_2 (а.с. 87).

Довідкою про розрахунок заборгованості виданої МЮУ ГТУЮ у м. Києві Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва встановлено заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів в розмірі 63 312, 50 грн. станом на 01.11.2019 року (а.с. 99).

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.10.2019 року було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 101-104).

Згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує і взагалі не спілкується з дитиною без поважних причин, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів протилежного суду не надано.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківський прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_6 , виданий Суворовським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській обл., 06.10.2010 року, РНОКПП НОМЕР_7 ) батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 07.04.2017 року).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_6 , виданий Суворовським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській обл., 06.10.2010 року, РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я.Р. Марко