Справа №333/4308/18
Провадження №2/333/56/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представників позивача за первісним позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідача 1 за первісним позовом ОСОБА_3

відповідача 2 за первісним позовом ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за первісним позовом: акціонерного товариства «МетаБанк», 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30

до відповідача 1: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1

відповідача 2: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

за зустрічим позовом: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1

до відповідача: акціонерного товариства «МетаБанк», 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30

про визнання недійсними кредитного договору від 11.10.2006 року №79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору від 11.10.2006 року №79, договору поруки від 11.10.2006 року, договору іпотеки від 08.06.2007 року та застосування наслідків недійсності правочинів, -

встановив:

Акціонерне товариство «МетаБанк» (далі за текстом - АТ «МетаБанк») звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 ) заборгованості за кредитом в сумі 30 122,19 доларів США. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 11.10.2006 р. між АТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 79, на виконання умов якого Банк надав відповідачу 1 кредит в сумі 21 632 доларів США на придбання житла в строк до 11.10.2026 р. Також, 11.10.2006 р. між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 702 та 08.06.2007 р. між Банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 703 в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором. Як пояснював представник позивача в ході розгляду справи, свої зобов`язання з повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом в строк, визначений у договорі, відповідач 1 належним чином не виконала, внаслідок чого, за останньою утворилась заборгованість по кредиту в сумі 19 224,43 доларів США, 10 897,76 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 27 823,01 грн. пені. На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 25.01.2019 р. судом задоволено клопотання представника позивача та замінено позивача за первісним позовом - публічне акціонерне товариство «МетаБанк» на його правонаступника - акціонерне товариство «МетаБанк».

Представник позивача за первісним позовом в судових засіданнях позов підтримав повністю з підстав, викладених у позові.

Відповідач 1 за первісним позовом ( ОСОБА_3 ) проти позовних вимог АТ «МетаБанк» заперечила повністю, про що зазначила у письмовому запереченні, вважає, що позивачем не додано до матеріалів справи первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення. Крім того, як вказувала відповідач 1, встановивши місячний платіж в сумі 270 доларів США, позивач обдурив позичальника, оскільки вихідним параметрам кредитування відповідає ануїтетний платіж в розмірі 261,18 доларів США, натомість Банком встановлено платіж в розмірі 270 доларів США, що відповідає відсотковій ставці 14,064%, а не 13,5%. Також, 09.10.2018 р. на адресу суду від ОСОБА_3 надійшла заява про застосування позовної давності до спірних правовідносин. На підставі викладеного, ОСОБА_3 просить суд у задоволенні позову АТ «МетаБанк» відмовити.

ОСОБА_4 (відповідач 2 за первісним позовом) проти заявлених вимог АТ «МетаБанк» заперечила повністю. У письмовому запереченні зазначила, що з підвищенням курсу долара, сума зобов`язання змінилась, на дату 12.05.2014 р. збільшилась в 2,3 рази, зріс обсяг фінансової відповідальності, а тому у відповідача 2 не було можливості погасити заборгованість. Крім того, як вказує відповідач 2, банк порушив строк позовної давності 3 рази, а у вимозі-повідомленні поручителю від 20.03.2018 р., на яке посилається банк, не має позначки про отримання поручителем і знову пропущено строк позовної давності - 6 місяців. З огляду на викладене, ОСОБА_4 просить суд у задоволенні позову АТ «МетаБанк» відмовити повністю.

16.11.2018 р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору від 11.10.2006 року №79, додаткових угод № 1, 2, 3 до кредитного договору від 11.10.2006 року №79, договору поруки від 11.10.2006 року, договору іпотеки від 08.06.2007 року, застосування подвійної реституції, відшкодування збитків та моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що спірний договір про надання споживчого кредиту є несправедливим, повинен бути визнаний недійсним та укладеним під приводом обману. Крім того, договір іпотеки не був укладений в термін, зазначений в п. 2.1.2. договору будівництва від 28.02.2007 р. № 325 згідно з п. 1.3. кредитного договору. Він був укладений - 08.06.2007 р., що на думку ОСОБА_3 , є також порушенням умов кредитного договору. Також, ОСОБА_3 пояснювала, що побачила іпотечний договір вперше безпосередньо перед підписанням у нотаріуса, а отже не змогла оцінити всі нюанси та ризики. При цьому, розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту АТ «МетаБанк» не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома ОСОБА_3 , як позичальника не доводив та з нею не узгоджував. Крім того, ОСОБА_3 вказувала, що кредитний договір не містить встановлених законодавством обов`язкових умов, які є необхідними для його укладення, а саме: відсутній детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг; не визначив належно реальну процентну ставку; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді; не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначив про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 вважає, що між сторонами в належній формі не досягнуто згоди щодо істотних умов договору. Також, встановивши у договорі щомісячний платіж 270 доларів США, АТ «МетаБанк» обдурив позичальника оскільки вихідним параметрам кредитування відповідає ануїтентний платіж в розмірі 261,18 доларів США. Натомість банком встановлено платіж 270 доларів США. Такому значенню відповідає відсоткова ставка 14,065%, а не 13,5, яка зазначено у договорі. Під час укладення договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. АТ «МетаБанк» не надано первинний документ, який би показував надходження валюти і час її надходження, у зв`язку з чим, ОСОБА_3 вказує, що Банк обманює, стверджуючи про надання кредиту в сумі 21 632 доларів США. При цьому, обмін іноземної валюти на гривню - це порушення умов кредитного договору, а використання іноземної валюти (отриманої в кредит), як засобу платежу на території України є порушенням законодавства України. Крім того, всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів», ЦК України та ЗУ «Про фінансові послуги та державне врегулювання ринків фінансових послуг» в тексті кредитного договору не зазначено, що банк є уповноваженим банком або має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому на думку ОСОБА_3 , АТ «МетаБанк» не мав цивільної правоздатності фінансової (кредитної) установи та не був уповноваженим Банком щодо надання фінансових послуг (операцій). Як вказувала позивач за зустрічним позовом, договір також може бути визнаний недійсним з підстав, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», а саме ст. 18 цього Закону - визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживачів та ст. 19 - заборона нечесної підприємницької практики. Також, підставами для визнання недійсним умови про відповідальність позичальника є непропорційно великий розмір компенсації (відповідальності) встановлений для позичальника, по-друге - відсутність у кредитному договорі умов аналогічну і співмірну відповідальність банку перед позичальником. Крім того, на думку ОСОБА_3 , Банк не надав достатніх доказів для висновку про наявність підстав вважати порушеними будь-які його права та інтереси, що тягнуть необхідність їх захисту. З огляду на викладене, ОСОБА_3 просить суд позов задовольнити, визнати недійсними кредитний договір від 11.10.2006 року №79, додаткові угоди № 1, 2, 3 до кредитного договору від 11.10.2006 року №79, договір поруки від 11.10.2006 року та договір іпотеки від 08.06.2007 року. Також, згідно з наданого до матеріалів справи уточнення, позивач за зустрічним позовом просить суд застосувати подвійну реституцію, стягнути з АТ «МетаБанк» моральну шкоду в сумі 6000 грн. та завдані збитки в розмірі 312 830,60 грн.

Ухвалою від 20.11.2018 р. судом зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до АТ «МетаБанк» про визнання недійсними кредитного договору від 11.10.2006 року №79, додаткових угод №1,2,3 до кредитного договору від 11.10.2006 року №79, договору поруки від 11.10.2006 року та договору іпотеки від 08.06.2007 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до відповідача 1: ОСОБА_3 , відповідача 2: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 837 107,36 грн.

Представник відповідача за зустрічним позовом у відзиві на зустрічну позовну заяви проти заявлених зустрічних вимог заперечив повністю, вказував, що зміст кредитного договору від 11.10.2016 р. не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства. Пояснював, що ОСОБА_3 не була обмежена у виборі валюти кредитування, при укладенні договору усвідомлювала значення своїх дій і своїм підписом засвідчила власне волевиявлення укласти кредитний договір саме на тих умовах, що в ньому викладені. Вище вказані факти встановлені Комунарським районним судом м. Запоріжжя та відображенні у рішенні від 12.08.2015 р. у справі № 333/1681/15-ц, яке набуло законної сили. Крім того, представником АТ «МетаБанк» зазначено, що АТ «МетаБанк» має право здійснювати операції надання кредитів у іноземній валюті та, відповідно вимагати виконання зобов`язання в іноземній валюті. Отже, як вказував представник відповідача за зустрічним позовом, при наявності рішення суду про стягнення боргу з позичальника та поручителя, правовідносини поруки за договором не є припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання позичальником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. З огляду на викладене, на думку представника відповідача за зустрічним позовом, порука не є припиненою, у зв`язку з чим, АТ «МетаБанк» має правові підстави для стягнення боргу в солідарному порядку. На підставі викладеного, просить суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Ухвалою від 25.01.2019 р. судом задоволено клопотання відповідача 1 та відповідача 2 за первісним позовом про призначення судово-економічної експертизи у справі № 333/4308/18, проведення експертизи доручено експертам Київської незалежної судово-експертної установи (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 21, 4 поверх), провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової-економічної експертизи у справі № 333/4308/18 та надходження її висновку разом із матеріалами справи до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою від 14.08.2019 р. у зв`язку з надходження на адресу суду висновку судово-економічної експертизи судом поновлено провадження у справі №333/4308/18.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом при розгляді цивільної справи № 333/4308/18, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 р. у цивільній справі № 333/1681/15-ц позов ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «МетаБанк» 21 281,15 грн. заборгованості по простроченому кредиту, 87 236,53 грн. заборгованості за простроченими процентами, 37 563,19 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором № 79 від 11.10.2006 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 р. у цивільній справі № 333/1681/15-ц, яке залишено без змін рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.10.2015 р. в частині стягнення заборгованості по простроченому кредиту, заборгованості за простроченими процентами та пені, встановлено наступне.

11.10.2006 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» (банк), та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №79, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит для придбання житла на загальну суму 21 632,00 доларів США, а ОСОБА_3 , в свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 11.10.2026 року включно, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, позичальник здійснює погашення частини кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок суми 270 доларів США щомісячно в період з 1 по 11 число кожного місяця.

Згідно з п.5.1 кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, датою видачі кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника.

На підставі п. 2.4 кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитом та погашати частину кредиту.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, нарахування відсотків здійснюється щомісяця в останній робочий день кожного місяця з розрахунку 365 (366) днів у році. При цьому кількість днів, за які здійснюється нарахування, розраховується: в перший місяць - починаючи з дня зарахування суми кредиту на рахунок позичальника по день, що передує останньому робочому дню цього ж місяця, в останній місяць - починаючи з дня, що є останнім робочим днем в попередньому місяці, по день, зазначений у п.1.1 цього договору, або по той день, що передує дню дострокового погашення кредиту. День погашення кредиту не включається до періоду нарахування відсотків, в інші місяці - починаючи з дня, що є останнім робочим днем в попередньому місяці, по день, що передує останньому робочому дню того місяця, за який проводиться нарахування. Нарахування здійснюється виходячи з фактичного розміру кредиту за кожний день, що входить до розрахунку.

Згідно з п.6.4 кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, в разі порушення позичальником своїх зобов`язань, передбачений у п.2.4 договору, він сплачує банку штраф у розмірі 0,5 відсотка від суми простроченого платежу за весь період прострочення.

Відповідно до п.6.5 кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, в разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Додатковими угодами №1, №2 та №3 до кредитного договору №79 від 11.10.2006 року, укладеними між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 11.01.2010 року, 11.02.2010 року та 20.06.2013 року відповідно, було внесено зміни до п.1.2 зазначеного кредитного договору, що стосується графіку погашення кредиту.

Статтею 546 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1). Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. 2).

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2).

Крім того, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 р. у цивільній справі № 333/1681/15-ц встановлено, що 11.10.2006 року в якості забезпечення наданого кредитного договору №79 від 11.10.2006 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач (банк), та ОСОБА_4 (поручитель) був укладений договір поруки №702, на підставі якого поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_3 (позичальник) її зобов`язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання нею умов кредитного договору.

Відповідно до п.1 договору поруки №702 від 11.10.2006 року, поручитель у разі невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором №79 від 11.10.2006 року, укладеним між позичальником та банком, зобов`язується в порядку, передбаченому цим договором, погасити борг позичальника банку в сумі наданого кредиту 21632,00 долара США, сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі за кредитним договором, виходячи з умов кредитного договору, за весь період користування позичальником кредитом.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

При розгляду цієї справи, судом встановлено, що 08.06.2007 р. між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач (Іпотекодержатель), та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 703, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору) іпотекою забезпечується виконання Іпотекодавцем всіх його зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2006 р. № 79, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, включаючи зобов`язання: повернути суму виданого кредиту в розмірі 21 632 долари США, сплатити суму відсотків за кредитним договором, комісій, неустойки (штрафу, пені), будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати у повному обсязі збитки, заподіянні невиконанням або неналежним виконанням кредитного договору. Строк виконання зобов`язань: 12.10.2026 року.

За змістом п. 1.2. наведеного іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира, загальною площею 51,99 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. вартістю 166 368 грн. за адресою: АДРЕСА_2 .

Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за цим договором та за кредитним договором, зазначеним в п. 1.1. цього договору (п. 6.1. іпотечного договору від 08.06.2007 р. № 703).

Із змісту іпотечного договору від 08.06.2007 р. № 703 слідує, що останній посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Федченко Т.О. та зареєстровано в реєстрі за № 785.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання за кредитним договором від 11.10.2006 року № 79 з надання позичальнику ( ОСОБА_3 ) кредитних коштів в сумі 21 632 доларів США виконанні ПАТ «МетаБанк» в повному обсязі.

Даний факт встановлений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 р. у цивільній справі № 333/1681/15-ц та не потребує доказуванню при розгляді цієї справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 11.10.2006 року № 79 щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом в строк, визначений у договорі належним чином не виконала.

У зв`язку з чим, 20.03.2018 р. ПАТ «МетаБанк» направлено на адресу Позичальника ( ОСОБА_3 ) та Поручителя ( ОСОБА_4 ). вимогу-повідомлення про дострокове повернення кредиту, відповідно до якої позивач за первісним позовом вимагає у строк до 30.03.2018 р. погасити існуючу заборгованість за кредитним договором від 11.10.2006 року № 79, яка станом на 20.03.2018 р., складається з: 14 241,28 доларів США прострочених відсотків за користування кредитом, 2 451,38 доларів США простроченої заборгованості по кредиту, 655,39 доларів США нарахованих відсотків за користування кредитом, 17 768,84 доларів США строкової заборгованості по кредиту, 830 010,34 грн. пені та 2 803,54 грн. штрафу.

Як свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 28), вказану вище вимогу вручено ОСОБА_3 особисто - 27.03.2018 р.

Доказів повного погашення наведеної вище заборгованості, як Позичальником (відповідачем 1 за первісним позовом), так і Поручителем (відповідачем 2 за первісним позовом) матеріали цієї справи не містять.

Позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1, 2 суми основного боргу за кредитом в розмірі 19 224,43 доларів США та відсотків за користування кредитом в сумі 10 897,76 доларів США, що нараховані за період з 13.08.2015 р. по 31.07.2017 р. (згідно наявного в матеріалах справи розрахунку).

Відповідачі 1, 2 за первісним позовом в ході розгляду справи просили суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Крім того, відповідачем 2 за первісним позовом вказувалось, що договір поруки від 11.10.2006 р. №702 є припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Розглянувши доводи відповідачів 1, 2 за первісним позовом в цій частині, суд виходить з наступного.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору кредиту від 11.10.2006 р. № № 79 погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як встановлено вище матеріалами справи, сторони визначили як строк дії кредитного договору від 11.10.2006 р. ? до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), а також відшкодування збитків, заподіяних Банку (пункт 7.3 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту ? по 11 жовтня 2026 року (п. 1.1. кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань із щомісячним погашенням платежів згідно узгодженого між сторонами графіку.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості слідує, що останній платіж зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 1025,23 доларів США здійсненний позичальником - 01.03.2017 р.

За умовами п. 3.1. кредитного договору від 11.10.2006 року № 79, сторони обумовили право Банку прийняти рішення про дострокове погашення Позичальником кредиту (частини кредиту) та достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором, в т.ч. шляхом погашення заборгованості за рахунок забезпечення у випадках порушення Позичальником умов цього договору, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Про прийняте рішення Банк повідомляє Позичальника у письмовій формі із зазначенням строків погашення позичальнику кредиту, строків сплати відсотків та інших платежів. Банк має право достроково стягнути суму виданого кредиту (частини кредиту), відсотків та інших платежів за цим договором по закінченню 10-денного строку з моменту відправлення такого повідомлення.

Як встановлено вище судом, вимогою-повідомленням про дострокове повернення кредиту АТ «МетаБанк», на підставі п. 3.1. кредитного договору від 11.10.2006 року № 79, змінив строк виконання основного зобов`язання зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитом - до 30.03.2018 р.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме від цієї дати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі N 6-368цс16 та постанові Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 2-1283/11.

З огляду на викладене, враховуючи зміст п. 3.1. кредитного договору від 11.10.2006 року № 79, починаючи з 30.03.2018 р., у АТ «МетаБанк» виникло право пред`явлення відповідної вимоги - як до позичальника, так і до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

За таких обставин, оскільки АТ «МетаБанк» звернулось до суду з позовом у цій справі - 14.08.2018 р., тобто в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, суд дійшов висновку, що порука в спірних правовідносинах не припинилась.

З цих же підстав, суд не вбачає пропуску позивачем трирічного строку позовної давності в спірних правовідносинах.

У зв`язку з чим, у задоволенні заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про застосування позовної давності судом відмовляється.

Доказів на підтвердження сплати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявленої до стягнення АТ «МетаБанк» заборгованості за кредитним договором від 11.10.2006 року № 79 в сумі 19 224,43 доларів США по кредиту та 10 897,76 доларів США відсотків за користування кредитом за період з 13.08.2015 р. по 31.07.2017 р. матеріали цієї справи не містять та відповідачами 1, 2 в ході розгляду справи не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги АТ «МетаБанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 11.10.2006 року № 79 в сумі 19 224,43 доларів США по кредиту та 10 897,76 доларів США відсотків за користування кредитом за наведений вище період є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим, задовольняються судом в цій частині.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Згідно з п. 6.5. кредитного договору від 11.10.2006 року № 79, в разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом (частиною кредиту) позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від простроченої суми за кожний день прострочення.

З огляду на викладене, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення суму пені в розмірі 4 088,32 грн. за несвоєчасне погашення основного боргу за період з 28.02.2018 р. по 31.03.2018 р. та 23 734,63 грн. за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом за період з 28.02.2018 р. по 31.03.2018 р.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, враховуючи, що судом не встановлено сплив позовної давності до основних вимог про стягнення боргу за кредитом та відсотків за користування кредитом у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позовна давність і до додаткової вимоги не спливла. У зв`язку з чим, перевіривши доданий позивачем (АТ «МетаБанк») до матеріалів справи розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та вірність, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання кредитного договору від 11.10.2006 року № 79 з додатковими угодами, іпотечного договору від 08.06.2007 р. № 703, договору поруки від 11.10.2006 р. № 702 недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення моральної шкоди та збитків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених зустрічних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).

Як встановлено вище судом, кредитний договір від 11.10.2006 року № 79 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_3 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконувала його умови; АТ «МетаБанк» надало позичальнику (позивачу за зустрічним позовом) документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й повну інформацію об умовах кредитування в АТ «МетаБанк» (а також про його місцезнаходження), мети, з якою кредит може бути використаний; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобов`язаннями Позичальника, типу відсоткової ставки, на яку кредит може бути виданий, орієнтовної сукупності вартості кредиту та вартості послуги по оформленню договору (переліку всіх видатків, пов`язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням та поверненням); строк, на який кредит був отриманий; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоти та об`єму; можливість дострокового повернення кредиту та його умов, про що свідчить сам зміст оскаржуваного кредитного договору від 11.10.2006 року № 79.

З огляду на викладене, враховуючи, що умовами кредитного договору від 11.10.2006 року № 79 чітко передбачений порядок погашення кредиту судом відхиляються доводи позивачів 1, 2 за зустрічним позовом про порушення АТ «МетаБанк» при укладенні оскаржуваного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Отже, судом визнаються безпідставними та необґрунтованими посилання позивача за зустрічним позовом про порушення АТ «МетаБанк» при укладенні оскаржуваного договору порядку надання споживачеві інформації про кредитні умови отримання кредиту.

Дослідивши наведені вище умови кредитного договору від 11.10.2006 року № 79, суд дійшов висновку про їх (умов) відповідність нормам Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла станом на 11.10.2006 р.).

Крім того, обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсним кредитного договору від 11.10.2006 року № 79, позивач за зустрічним позовом посилається на положення ст. 230 ЦК України.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначені статтею 230 ЦК України, за змістом якої, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1). Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину (ч. 2).

Таким чином, правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При цьому, саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем за зустрічним позовом не доведено в ході її розгляду, наявність умислу в діях відповідача за зустрічним позовом при укладенні оскаржуваного договору на ведення позивача за зустрічним позовом в оману щодо обставин та умов спірного правочину.

Нормами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Крім того, при розгляді зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання кредитного договору від 11.10.2006 року № 79 з додатковими угодами недійсними, судом прийнято до уваги, що оскаржуваний договір був предметом розгляду у цивільній справі № 333/1681/15-ц про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказаним договором по простроченому кредиту, процентам та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Так, за наслідками розгляду цивільної справи № 333/1681/15-ц у рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 р. судом встановлено, що сторонами була досягнута згода за всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі і в частині валюти кредитування, підстав, які свідчили б про необхідність укладення удаваного правочину та приховання іншого правочину встановлено не було. При укладанні кредитного договору сторонами була досягнута згода за всіма істотними умовами договору, в тому числі і в частині валюти кредитування. ОСОБА_3 не була обмежена у виборі валюти кредитування, при укладенні договору усвідомлювала значення своїх дій і своїм підписом засвідчила власне волевиявлення укласти оспорюваний договір саме на тих умовах, що в ньому викладені. Зміст спірного кредитного договору не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Спірний кредитний договір укладено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при цьому сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про відповідність укладеного між сторонами кредитного договору №79 від 11.10.2006 року вимогам ст.203 Цивільного кодексу України.

Крім того, при розгляді цивільної справи № 333/1681/15-ц судом встановлено, що Акціонерний банк «Металург», правонаступником якого є позивач за первісним позовом, на момент укладання спірного кредитного договору мав видану в установленому законом порядку ліцензію на здійснення валютних операцій та письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями.

Таким чином, враховуючи норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, що встановлені рішенням суду у цивільній справі № 333/1681/15-ц, що набрало законної сили, не потребують доказуванню при розгляді цієї справи за № 333/4308/18, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

З наведених вище підстав, судом також відхиляються, як необґрунтовані, посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відсутність, станом на час розгляду цієї справи, оригіналів банківських документів на підтвердження видачі АТ «МетаБанк» кредитних коштів за кредитним договором від 11.10.2006 року № 79 оскільки факт надання АТ «МетаБанк» кредиту відповідачу 1 за первісним позовом встановлений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 р. за наслідками розгляду цивільної справи № 333/1681/15-ц.

Також, при розгляді справи № 333/4308/18 судом прийнято до уваги висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 24.07.2019 р. № 2841, за змістом якого судовий експерт дійшов висновку, що сума щомісячного платежу 270 доларів США арифметично не узгоджується із терміном кредитування - 240 місяців, до 11.10.2026 р. Так, як вказує експерт, розрахований та зазначений розмір щомісячного платежу, арифметично не обґрунтований та не узгоджується з кінцевим строком погашення заборгованості за кредитом.

Розглянувши доводи ОСОБА_3 , з посиланням на висновок експерта від 24.07.2019 р. № 2841 щодо невідповідності щомісячного платежу в сумі 270 доларів США процентній ставці за кредитом в розмірі 13,5% річних, суд виходить з того, що такі посилання позивача за зустрічним позовом стосуються правильності розрахунку кредитної заборгованості, а не дійсності правочину, на підставі яких виникли правовідносини між сторонами.

З огляду на викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем 1 за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами недодержання в момент укладення між акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є позивач за первісним позовом, та ОСОБА_3 кредитного договору від 11.10.2006 року №79 вимог, які є необхідними для визнання цього правочину судом недійсним.

У зв`язку з чим, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору від 11.10.2006 року №79 з додатковими угодами до нього судом відмовляється через недоведеність.

Частиною 2 ст. 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Оскільки судом не встановлено недійсність основного зобов`язання за кредитним договором від 11.10.2006 року №79, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсними іпотечного договору від 08.06.2007 р. № 703 та договору поруки від 11.10.2006 р. № 702. А тому, у задоволенні зустрічних позовних вимог в цій частині, судом відмовляється.

Також, позивачем за зустрічним позовом заявлено вимоги про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з АТ «МетаБанк» 204 670,60 грн. двосторонньої реституції, 6000 грн. моральної шкоди та 312 830,60 грн. збитків.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1). Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч. 2).

Оскільки судом за наслідками розгляду цієї справи не встановлено недійсності правочинів: кредитного договору від 11.10.2006 року № 79 з додатковими угодами, іпотечного договору від 08.06.2007 р. № 703, договору поруки від 11.10.2006 р. № 702 та у задоволенні зустрічних вимог в цій частині судом відмовлено, підстави для застосування наслідків недійсності правочину, відшкодування моральної шкоди та збитків відсутні.

У зв`язку з чим, судом відмовляється у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з АТ «МетаБанк» 204 670,60 грн. двосторонньої реституції, 6000 грн. моральної шкоди та 312 830,60 грн. збитків.

Також, враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог у зв`язку з недоведеністю, судом відмовляється у задоволенні заяви відповідача за зустрічним позовом (АТ «МетаБанк») про застосування строку позовної давності до заявлених вимог про визнання недійсними кредитного договору від 11.10.2006 року № 79 з додатковими угодами, іпотечного договору від 08.06.2007 р. № 703 та договору поруки від 11.10.2006 р. № 702, із застосуванням наслідків недійсності правочинів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язанні з розглядом цієї справи покладається судом на відповідачів 1, 2 за первісним позовом та на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, , р/р НОМЕР_3 в

АТ «МетаБанк», МФО 313582) - 19 224 (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять чотири) доларів США 43 центів США заборгованості по кредиту, 10 897 (десять тисяч вісімсот дев`яносто сім) долари США 76 центів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 4 088 (чотири тисячі вісімдесят вісім) грн. 32 коп. пені за несвоєчасне погашення основного боргу по кредиту, 23 734 (двадцять три тисячі сімсот тридцять чотири) грн. 69 коп. пені за несвоєчасне погашення відсотків.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, , р/р НОМЕР_3 в АТ «МетаБанк», МФО 313582) - 6 278 (шість тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 30 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «МетаБанк» (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 30, , р/р НОМЕР_3 в АТ «МетаБанк», МФО 313582) - 6 278 (шість тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 30 коп. судового збору.

У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Повне рішення складено 24.02.2020 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова