Ухвала

28 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 758/15583/17

провадження № 61-2710ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України в м. Києві та Київській області, третя особа - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив: визнати протиправними дії житлово-побутової комісії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо включення його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 19 та під № 2 в список позачерговиків; зобов`язати житлово-побутову комісію Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції включити його разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (загальна черга) під № 1 та в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов (список позачерговиків) під № 1; зобов`язати житлово-побутову комісію Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надати копію контрольного списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Подільський районний суд м. Києва заочним рішенням від 22 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії щодо включення ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов під № 19 та під № 2 в позачерговій черзі. Зобов`язав Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в особі житлово-побутової комісії включити ОСОБА_1 разом із сім`єю в контрольний список осіб, що потребують поліпшення житлових умов, станом на 17 січня 2013 року. В решті позову відмовив.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині рішення залишити без змін.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

За таких обставин перевірка оформлення касаційної скарги ОСОБА_1 щодо додержання вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки як на підставу скасування судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини третьої, частину шосту статті 411 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Отже, частина шоста статті 411 ЦПК України визначає підстави для скасування судових рішень, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, в той час, як оскаржувані судові рішення у цій справі не є такими.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати уточнену редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 січня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев