Номер провадження: 22-ц/813/561/20
Номер справи місцевого суду: 522/4640/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління в Одеській області і представника стягувача ОСОБА_1 (правонаступник Гінцара ОСОБА_2 )

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року про відмову у задоволенні подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (одноособово суддя Шенцева О.П.) у справі за поданням державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління в Одеській області Костіної В.В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 ), боржник ОСОБА_4 ,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

26.04.2019 року старший державний виконавець другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Костіна В.В. (далі-держвиконавець ВДВС) звернулась із поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання обґрунтоване наступним.

В провадженні ВДВС перебуває виконавче провадження ВП № 52383887 з примусового виконання виконавчого листа № 522/4640/16 від 27.07.20 року, який виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 230 0000 доларів США, що еквівалентно 5 807 500 гривень станом на 19.05.2016 р. за курсом НБУ, 3% річних від простроченої суми в розмірі 5 531 доларів США, що еквівалентно 139 657 гривень станом на 19.05.2016р. за курсом НБУ та процентів за коритування грошовими коштами в розмірі 47 593 доларів США, що еквівалентно 1 201 723 гривень станом на 19.05.2016р. за курсом НБУ, а всього 7 148 880, гривень, а також стягення судового збору у розмірі 6 890 гривень.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику ОСОБА_4 належить на праві власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає боржник на підставі свідоцтва про право власності, виданого у 2007 році, а інші 2/3 частини квартири належать на праві власності дітям боржника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. Боржнику ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_7 , як подружжю належить на праві спільної сумісної власності частка квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2018р. замінено сторону виконавчого провадження № ВП № 52383887 по справі № 522/4640/16-ц, а саме, стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Подання також мотивоване тим, що згідно ч. 3 ст. 368 ЦПК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 443 ЦПК України, питання визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Посилаючись на те, що до теперішнього часу боржником жодним чином не повідомлено про повне чи часткове самостійне виконання рішення суду або про обставини, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, що свідчить про відсутність відповідних дій боржника, спрямованих на виконання рішення суду, держвиконавець ВДВС просила подання задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від16.07.2019 року у задоволенні подання відмовлено.

Держвиконавець ВДВС не погодився із ухвалою суду від 16.07.2019 року, і подав апеляційну скаргу, в якій просить про ухвалу суду скасувати, подання задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга держвиконавця ВДВС зазначає наступне.

Не зрозуміло, з яких підстав суд, вважаючи встановленими обставини того, що боржнику та його дружині ОСОБА_7 , як подружжю, належить на праві спільної сумісної власності частка квартири АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що боржник не виконує рішення суду, дійшов висновку про відмову у задоволенні подання.

Судом не враховано, що положеннями ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Право спільної сумісності власності подружжя регулюється ст. ст. 356, 357, 368 ЦК України та ст. ст. 60, 70 СК України.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

У постанові від 24.04.2018 року, справа №534/795/14-ц, Верховний Суд зазначив, що аналіз ст. 379 ЦПК України (2004 року), ч.6 ст. 53 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час розгляду справи), ст. ст. 60,61,70 СК України, дає підстави для висновку, що суди попередніх інстанцій, виходячи з того, що боржник має заборгованість та наявного у нього майна недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі, дійшли обґрунтованого висновку про визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя для подальшого погашення вказаної заборгованості.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, при примусовому виконанні судового рішення, грошових коштів які б були виявлені для погашення заборгованості та майна у нього не має, на неодноразові виклики до державного виконавця боржник не з`являється. Отже, наявні в матеріалах подання докази свідчать про

умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на боржника.

Судом не враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Боржник ОСОБА_4 і стягувач ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 )не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання щодо визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншими особамивиходив з того, що боржник не є власником будь-якої частки у квартирі, власниками якої є діти і дружина боржника (а.с.38-40 т.2).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (ст. 443 ч.1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2016 року із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суд стягнув грошові кошти в розмірі 230 000 доларів США еквівалент 5 807 500 гривень, а також 3% річних та проценти за користування грошовими коштами, всього 7 148 880 гривень і судові витрати (а.с.69,70 т.1).

27.07.2016 року видано виконавчий лист №522/4640/16 про стягнення заборгованості із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на підставі заочного рішення суду від 14.06.2016 року, який прид`явлений до виконання і постановою держвиконавця від 28.09.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 52383887 з примусового виконання виконавчого листа № 522/4640/16 від 27.07.20 року про стягнення 7 148 880 гривень та судових витрат (а.с. 130-140,168-172 т.1).

З липня 2016 року виконавчий лист №522/4640/16 від 27.07.2016 року перебуває на примусовому виконанні у ВДВС (а.с.173-204 т.1).

Згідно інформації з Державного Реєстра прав власності на нерухоме майно від 05.02.2016 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності: ОСОБА_5 (1/3 частка), ОСОБА_6 (1/3 частка), ОСОБА_7 (1/3 частка).

У державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про те, що боржник ОСОБА_4 є власником будь-якої частки квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 р. замінено сторону у № ВП № 52383887, а саме, стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_1 (а.с.117,118 т.1).

26.04.2019 року держвиконавець ВДВС звернулась із поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а саме, квартири АДРЕСА_1 (а.с.124-126 т.1).

Суд, вирішуючи питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, у зв`язку з виконанням судового рішення, повинен у тому числі з`ясувати, чи є спірне майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи вчинялись подружжям дії стосовно спірного майна з метою унеможливити звернення стягнення на нього у порядку виконання судового рішення.

За змістом ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. ст. 60 ч.1, 70 ч.1 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст. 69, ст. 71 СК України).

З інформації, яка наявна в державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 не перебуває у власності боржника ОСОБА_4 .

Зазанчена квартира знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (кожний з них є власником 1/3 частки спірної квартири, а.с.140,141 т.1).

При цьому, підставою для реєстрації права власності ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 стало свідоцтво про право власності САА №435391 від 08.04.2005 року.

Матеріали справи і подання держвиконавця ВДВС від 26.04.2019 року не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у власності боржника ОСОБА_4 є частина спірної квартири (у спільній частковій власності або спільній сумісній власності подружжя).

Навпаки, відомості з державного реєстру прав власності свідчать про те, що квартира перебуває у спільній частковій власності не боржника ОСОБА_4 , а у власності інших осіб, які не є стороною виконавчого провадження.

Держвиконавець ВДВС, на підтвердження вимог подання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами не з`ясовував чи дійсно боржник володіє спірним нерухомим майном спільно з іншими особами і обґрунтувала подання із посиланням на припущення, що оскільки боржник ОСОБА_9 і ОСОБА_7 є подружжя, вони є власниками частини спірної квартири, яка, на думку держвиконавця ВДВС, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Держвиконавець ВДВС лише отримала відомості, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і не з`ясувала сімейний стан боржника, не встановила чи дійсно спірна квартира придбана в період шлюбу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_4 є власником частини квартири (спірна квартира належить боржнику на праві спільної часткової або спільної сумісної власності подружжя), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні подання.

Доводи апелянта у скарзі, що спірна квартира є власністю подружжя ОСОБА_10 , боржник ОСОБА_4 не вчиняє будь-яких дій з метою виконання судового рішення, до уваги не приймаються, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що боржник є власником частки квартири АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦППК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на те, що колегія суддів залишає скаргу без задоволення, держвиконавець ВДВС не має права на відшкодування судових витрат.

IV.РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року про відмову у задоволенні заяви щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 24.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков