Справа № 140/1761/19
№ 2/930/1088/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2020 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Путій З.О.

з участю представника позивача, адвоката Примакової В.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правва власності на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 06.12.1989 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .

15 вересня 2015 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 14.02.2008 року належить 4-х кімнатний житловий будинок, будівництво якого було здійснено під час нашого з ним перебування у шлюбі на підставі розпорядження голови Немирівської райдержадміністрацїї № 95 від 12.04.2000 року, який було прийнято в експлуатацію 29.12.2005 року.

Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок А загальною площею 87,1 м2, житловою площею 63,0 м2, до складу якої входить: тамбур 1 площею 2,1 м2, коридор 2 площею 5,0 м2, кімната 3 площею 12,5 м2, кімната 4 площею 12,2 м2, кімната 5 площею 14,0 м2, кімната 6 площею 24,3 м2, ванна 7 площею 4,1 м2, кухня 8 площею 12,9 м2 із госпорчими спорудами та будівлями, а саме: сарай Б, погріб Б/під, сарай-прибудова б, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 лютого 2017 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із громадянином Німеччини ОСОБА_4 , змінивши прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », свідоцтво про шлюб від 10.04.2017 року реєстраційний номер НОМЕР_4.

Наразі у позивачки виникла необхідність поділити вище зазначений житловий будинок з ОСОБА_2 у рівних частках, а саме по 1/2 частині будинку кожному, так як даний будинок був побудований під час їх перебування у шлюбі.

Просить визнати право власності на 1/2 частину житлового будинкупо АДРЕСА_1 .

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Примакова В.В. в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Піпко А.М. в судове засідання не з"явився, надіслав заяву про застосування строків позовної давності і про розгляд справи у його відсутність та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

06.12.1989 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .

15 вересня 2015 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 14.02.2008 року належить 4-х кімнатний житловий будинок, будівництво якого було здійснено під час нашого з ним перебування у шлюбі на підставі розпорядження голови Немирівської райдержадміністрацїї № 95 від 12.04.2000 року, який було прийнято в експлуатацію 29.12.2005 року.

Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок А загальною площею 87,1 м2, житловою площею 63,0 м2, до складу якої входить: тамбур 1 площею 2,1 м2, коридор 2 площею 5,0 м2, кімната 3 площею 12,5 м2, кімната 4 площею 12,2 м2, кімната 5 площею 14,0 м2, кімната 6 площею 24,3 м2, ванна 7 площею 4,1 м2, кухня 8 площею 12,9 м2 із госпорчими спорудами та будівлями, а саме: сарай Б, погріб Б/під, сарай-прибудова б, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 лютого 2017 року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із громадянином Німеччини ОСОБА_4 , змінивши прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », свідоцтво про шлюб від 10.04.2017 року реєстраційний номер НОМЕР_4.

Наразі у позивачки виникла необхідність поділити вище зазначений житловий будинок з ОСОБА_2 у рівних частках, а саме по 1/2 частині будинку кожному, так як даний будинок був побудований під час їх перебування у шлюбі.

З витягу про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 з 14.02.2008 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 № 6-843цс17).

Аналогічні положення закріплено також у цивільному законодавстві. Так, відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Таким чином, вищевказане нерухоме майно житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки набуте під час шлюбу.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з положеннями ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі викладеного, з урахуванням позиції позивача суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її корисмть судові витрати згідно квитанцій, а саме 768,40 гривень по оплаті судового збору та 8000 гритвень за надання правничої допомоги.

Однак, суд вважає їх завищеними та необгрунтованими.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 30 цього ж Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із :1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Всупереч наведеному, стороною позивача не надано розрахунку витрат, не наведено обсяг виконаних робіт із зазначенням їх виду, вартості, а лише зазначено кінцеву суму до сплати.

Оскільки, на думку суду, відсутні такі ознаки як розумність розміру, реальність та неминучість витрат на професійну правничу допомогу, не надано розрахунку виконаних робіт, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

Відповідно доч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, Оскільки позовні вимоги задоволено, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 гривень, на користь позивача 1500 гривень за надання правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 60,63,69,70,72,74 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.4, 13, 141, 206, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правва власності на 1/2 частину житлового будинку задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованою в с. Чуків Немирівського району Вінницької області право власності на 1/2 частину житлового будинку "А" загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м до складу якого входить тамбор "1" площею 2.1 кв.м, "коридор "2" площею 5.0 кв.м, кімната "3" площею 12.5 кв.м, кімната "4" площею 12.2 кв.м, кімнату "5" площею 14.0 кв.м, кімната "6" площею 24,3 кв.м, ванна 7 площею 4.1 кв.м, кухня 8 площею 12.9 кв.м з відповідною часткою господарських будівель і споруд сарай "Б", погріб "Б/під", сарай-прибудова "б" по АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 гривень за надання правничої допомоги, на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького Апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: (підпис)

Копія вірна:

Суддя: В.М. Алєксєєнко.