Постанова

Іменем України

08 вересня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8721/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Білич І.М., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва про відмову в компенсації судових витрат

в складі судді Васильченко О.В.

від 22 квітня 2020 року

у справі №758/12381/18 Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання права власності на транспортний засіб,

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Подільського районного суду м. Києва заяву про компенсацію судових витрат, посилаючись на те, що внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_2 вона понесла судові витрати на суму 36 000,00 грн, а тому такі витрати підлягають стягненню з позивача.

Зазначила, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.03.2020 задоволено заяву ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду.

Вказувала, що необґрунтованість дій позивача полягає в тому, що останнім було безпідставно подано позов, оскільки рішенням Дарницького районного суду від 12.10.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.07.2019 спір було вирішено по суті.

Також вказувала, що в діях позивача вбачаються зловживання процесуальними правами, оскільки останній не з`являвся в судові засідання без поважних на те причин.

Зазначила, що такі необґрунтовані дії позивача зумовили понесення ОСОБА_1 судових витрат пов`язаних з підготовкою, поданням відзиву на позовну заяву та розглядом справи у судових засіданнях 16.07.2019 та 12.03.2020 Подільського районного суду м. Києва на суму 36 000,00 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року в задоволенні заяви про компенсацію судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не з`ясував обставин необґрунтованих дій позивача, на які ОСОБА_1 посилалася в своїй заяві про компенсацію судових витрат. З огляду на таке, вважала, що висновок суду про те, що дії позивача щодо звернення до суду з позовом не можна вважати необґрунтованими не відповідає обставинам справи.

Вказувала, що необґрунтованість дій позивача полягає в тому, що останнім було безпідставно подано позов, оскільки рішенням Дарницького районного суду від 12.10.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.07.2019 спір було вирішено по суті. В подальшому ОСОБА_2 не виявив бажання розглядати спір та подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначила, що в діях позивача вбачаються зловживання процесуальними правами, оскільки останній не з`являвся в судові засідання без поважних на те причин, зокрема 16.07.2019 та 12.03.2020, що зумовило понесення ОСОБА_1 фінансових витрат на отримання професійної правничої допомоги.

Крім того, як на підставу необґрунтованості дій позивача, посилалася на постанову Київського апеляційного суду від 16.01.2020, в якій, на її думку, розглядалися тотожні правовідносини.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про компенсацію судових витрат.

ОСОБА_2 своїм правом подання відзиву не скористався.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що дії позивача щодо звернення до суду з позовом не можна вважати необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду за заявою позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Правовий аналіз вказаних положень свідчить, що звертаючись до суду із заявою про компенсацію судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Звертаючись до суду із заявою про компенсацію судових витрат, як на підставу необґрунтованих дій позивачки ОСОБА_3 посилалась на те, що позов було подано безпідставно, оскільки рішенням Дарницького районного суду від 12.10.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.07.2019 спір було вирішено по суті.

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги такі доводи відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Також, право на звернення особи до суду з позовом гарантоване Конституцією України (статті 55, 124).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 18.09.2018 звернувся до ОСОБА_1 з даним позовом про визнання права власності на транспортний засіб.

На час звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом у суді розглядалася інша справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2018 у іншій справі задоволено позов.

З наведеного слідує, що доводи апеляційної скарги про безпідставність подання позову є необґрунтованими, оскільки позивач подав позов до Подільського районного суду м. Києва 18.09.2018, тобто до ухвалення 12.10.2018 судового рішення у іншій справі Дарницьким районним судом м. Києва.

При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим законом, та відповідно безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги в частині посилання на постанову Київського апеляційного суду від 16.01.2020 у справі №753/23/226/17, оскільки положенням ЦПК України не передбачено врахування позицій висловлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, заявник помилково вважає, що у справі, яка переглядалася судом апеляційної інстанції та у даній справі тотожні обставини. У справі, на яку посилається заявник, позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, тому суд дійшов висновку про недобросовісність дій позивача. У цій справі позов залишено судом без розгляду за заявою позивача, який скористався наданим йому законом правом.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що зловживання позивачем процесуальними правами, зокрема неявка у судові засідання, зумовило понесення ОСОБА_1 фінансових витрат на отримання професійної правничої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи заяву про залишення позову без розгляду було подано 15.07.2019, тобто до першого судового засідання 16.07.2019. Однак, у зв`язку з тим, що заяву було надіслано через поштове відділення, заява надійшла на адресу суду після першого судового засідання та була розглянута судом у наступному судовому засідання 12.03.2020.

За вищевказаних обставин, не свідчить про необґрунтованість дій позивача, його неявка в судові засідання, оскільки позивач скористався свої правом та подав заяву про залишення позову без розгляду до першого судового засідання.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення питання щодо компенсації судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачкою ОСОБА_1 не доведено факту необґрунтованості дій позивача.

Установивши, що заява відповідача ОСОБА_1 не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень у його реалізації.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 26.09.2018 по справі №148/312/16-ц.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що процесуальне питання щодо компенсації судових витрат, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді І.М. Білич

Л.Д. Махлай