Справа №521/2427/20
Провадження №2-о/521/97/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_4 .

В обґрунтування власної позиції та підстав звернення до суду заявник посилалась на ті обставини, що її колишній чоловік з вересня 2018 року став вчиняти домашнє насильство, яке виражалось у діях психологічного, фізичного та економічного насилля стосовно неї та їх дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Як зазначає заявник, наприкінці 2019 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 вчиняє насильницькі дії сексуального характеру відносно дітей. Також, ОСОБА_1 зазначає, що колишній чоловік погрожує їй фізичною розправою, залякує її та дітей, після спілкування колишнього чоловіка із дітьми діти знаходяться у незадовільному психоемоційному стані.

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила суд: 1) видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців для забезпечення безпеки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 2) встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 , 1967 року народження, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : а) заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 , 1985 року народження, та малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - АДРЕСА_1 ; б) заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати за місцем навчання доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - Одеська спеціалізована школа № 10 І-Ш ступенів з поглибленим вивченням французької мови ім. льотчиків-космонавтів Г.Т. Добробольського та Г.С. Шоніна Одеської міської ради Одеської області, м. Одеса, вул. 10-го квітня, 22; в) заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати за місцем навчання та знаходження доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» № 160 Одеської міської ради Одеської області, 65091, м. Одеса, вул. Сєрова, 29; г) заборонити ОСОБА_4 наближатись на відстань 500 метрів за місцем проживання, у будь-яких громадських місцях до ОСОБА_1 , 1985 року народження, та малолітніх дітей - ОСОБА_3 , 2014 року народження, та ОСОБА_2 , 2007 року народження; ґ) заборонити ОСОБА_4 , 1967 року народження, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , 1985 року народження, та з малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , 2014 року народження, та ОСОБА_2 , 2007 року народження; д) заборонити ОСОБА_4 переслідувати та у будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 , 1985 року народження, та з малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , 2014 року народження, та ОСОБА_2 , 2007 року народження.

Заявник ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та її представник у відкрите судове засідання з`явились, підтримали заяву про видачу обмежувального припису, просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 у відкрите судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, просив суд відмовити у її задоволенні.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду судом встановлено, що згідно із рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Судом звернуто увагу, що згідно із рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року, зокрема, дозволено усиновлення малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 оголошено батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено прізвище дитини « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05 серпня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_2 , батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно із повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09 серпня 2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_3 , батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У матеріалах справи знаходиться довідка Одеської спеціалізованої школи №10 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням французької мови імені льотчиків-космонавтів Г.Т. Добровольського та Г.С. Шоніна Одеської міської ради Одеської області №46 від 27 січня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_2 навчається дійсно у вказаному закладі у 7-В класі.

Також у матеріалах справи знаходиться довідка Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» №160 Одеської міської ради Одеської області №6 від 21 січня 2020 року, згідно із якою ОСОБА_3 дійсно відвідує вказаний заклад.

Відповідно до довідки №15-юр від 20 лютого 2020 року, виданої генеральним директором ТОВ «Управдом», ОСОБА_1 та її діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає сторона заявника, ОСОБА_4 з вересня 2018 року став вчиняти домашнє насильство, яке виражалось у діях психологічного, фізичного та економічного насилля стосовно неї та їх дітей - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Як зазначає заявник, наприкінці 2019 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 вчиняє насильницькі дії сексуального характеру відносно дітей. Також, ОСОБА_1 зазначає, що колишній чоловік погрожує їй фізичною розправою, залякує її та дітей, після спілкування колишнього чоловіка із дітьми діти знаходяться у незадовільному психоемоційному стані.

Згідно із ст. 293 ч. 1, 2 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про видачу обмежувального припису.

Як передбачає ст. 350-5 ч. 1, 2, 3 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Згідно із ст. 1 ч. 1 п. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 156 ч. 2 КК України, із якої вбачається що ОСОБА_4 вчиняє насильницькі дії сексуального характеру щодо їх дітей.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, на підставі вищевказаної заяви до ЄРДР були внесені відомості про злочин за №00153.

Також у матеріалах цивільної справи міститься протокол допиту ОСОБА_1 у якості свідка.

Відомості щодо статуса ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №00153 суду не надані.

Із листа Хмельницького ВП Малиновського ВП Головного управління національної поліції в Одеській області 38.1№156а/з від 12 жовтня 2018 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 були зареєстровані в ЖЄО №20484 від 27 вересня 2018 року та 20820 від 02 жовтня 2018 року та уважно розглянуті.

Слід зазначити, що згідно із ст. 26 ч. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Проте, будь-яких доказів, щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної або адміністративної відповідальності суду не надано.

Стороною заявника суду у якості доказів у даній справі надані висновки за результатами досліджень від 30 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , складенні кандидатом психологічних наук ОСОБА_10 , відповідно до яких, зокрема, встановлено, що діти бояться батька ОСОБА_11 . Зокрема, ОСОБА_12 знаходиться у стані соціально-психологічної дезадаптації, відмовляється від спілкування з батьком ОСОБА_11 .

Крім того, стороною заявника суду надано у якості доказу висновок щодо експертної оцінки психоемоційного стану ОСОБА_3 , складений психологом ОСОБА_13 , відповідно до якого дівчина після спілкування з батьком кардинально змінює свою поведінку, тривожиться, коли мова заходить про батька.

Проте, допустимих доказів на підтвердження відповідного кваліфікаційного рівня експерта ОСОБА_13 для складення відповідних експертних висновків суду представлено не було.

Згідно із ст. 4 ч. 2, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству здійснюються без дискримінації за будь-якою ознакою.

У силу частини 1 статті 3, частин 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з Принципом 6, затвердженого Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно з положеннями статті 6 Європейської конвенція про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Законом України №69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган: a) визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; c) приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення всебічного розгляду справи, судом було постановлено викликати для допиту дітей - ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , але заявник відмовився від допиту дітей, посилаючись на те, що одна дитина знаходиться у школі, а інша хворіє.

Заявляючи суду клопотання щодо поважності неприбуття дітей у судове засідання для допиту та встановлення істини у справі, стороною заявника не надано жодних доказів на підтвердження поважності неприбуття дітей у судове засідання.

Слід зазначити, що батько дітей у судовому засіданні не заперечував проти допиту дітей, вказував, що у них добрі стосунки, діти його люблять, а обставини, викладені у заяві ОСОБА_1 про насильницькі дії будь-якого характеру не відповідають дійсності.

Як зазначено в пунктах 47, 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Заява №39948/06), Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom), п. 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom), п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), (Заява №46544/99), п. 65, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), (Заява №31871/96), п. 66).

Згідно з пунктом 54 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (Заява №31111/04), Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№2), п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів, щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення ним щодо неї чи їх дитини домашнього насильства.

Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї та їх дітей домашнє насильство.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України).

Згідно із ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Таким чином, суд вважає, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявником суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника чи малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні.

Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 350-6, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У заяві окремого провадження ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_4 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного рішення: 21 лютого 2020 року.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , інші відомості відсутні.

Суддя: І.В. Плавич