ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6385/20 Справа № 215/1456/20 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне аціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року, ухваленого суддею Науменко Я.О. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 15 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «Північний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час більше 21 року позивач працював на підприєстві відповідача у шкідливих умовах, внаслідок чого він отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК від 23.01.2020 позивачу первинно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 01 квітня 2019 року та 65% втрати професійної працездатності. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути з відповідача 180 000грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, а також 3000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Північний ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 80 000 грн., без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів, а також 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ПрАТ «Північний ГЗК», на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

У решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до 140 000 грн. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у його трудовій книжці працював з 20.01.1998 по 05.06.2000 - слюсарем черговим і з ремонту обладнання дробильної фабрики №1; з 05.06.2000 по 27.12.2006 - трактористом дробильної фабрики № 1 ; з 27.12.2006 по 28.05.2019 - дробільником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №1 на підприєстві відповідача ПрАТ «Північний ГЗК». 28.05.2019 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. (а.с. 7-10).

Висновком МСЕК від 28.11.2019 позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності з яких: 20% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість з 18 листопада 2019 по 01 грудня 2020року.

При повторному переогляді висновком МСЕК 23.01.2020 позивачу встановлено 65% втрати працездатності: 45% - радикулопатія; 15% - ХОЗЛ; 5% - туговухість та третю групу інвалідності з 27 грудня 2019 безстроково. (а.с. 32,33).

Відповідно до п.11.2 санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №999/4.6-7 від 28.12.2018 року до шкідливих факторів, що мали мсце при виконанні працівником технологічного процесу: відносяться: важкість праці, аерозоль переважно фіброгенної дії (пил із вмістом вільного кремнію діоксиду 10-70%), несприятливий мікроклімат, шум та напруженість праці. (а.с.4-21)

З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.08.2019 №1338 ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. 2. Радикулопатія попереково-крижова справа L5-S1 та шийна справа С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня) періартрозу ліктьових (ПФ першого ступеня) суглобів, остеоартрозу у поєднанні з періртрозом колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні. (а.с.22-25).

Пунктом 18 Акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) з вмістом у пилу від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) 3,25 рази (6,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Важкість праці: робоча поза (незручна) становить 57,6% при нормативному значенні до 25%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 36, при нормативному значенні до 30. Рівень шуму перевищує допустимий на 9 дБА (89 дБА при ГДР 89 дБА згідно ДСН 3.3.6.039-99 (а.с. 29).

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, вбачається що він проходив лікування в закладах охорони здоров`я (а.с. 36-40) .

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 16 жовтня 2019 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного (SiO2) з вмістом у пилу від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) 3,25 рази (6,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Важкість праці: робоча поза (незручна) становить 57,6% при нормативному значенні до 25%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 36, при нормативному значенні до 30. Рівень шуму перевищує допустимий на 9 дБА (89 дБА при ГДР 89 дБА згідно ДСН 3.3.6.039-99 (а.с. 26-30).

Отже, роботодавець ПрАТ "ПівнГЗК" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить моральні страждання, через зниження слуху, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника позивача в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача як на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, більше 21 рік, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 40%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату його здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: