ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2729/20
Провадження № 2/636/1544/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням

ухвали про залишення позову без руху

09 вересня 2020 рокумісто Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Гуменний З.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява була подана з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, а саме: до позовної заяви не надані докази щодо останнього місця проживання відповідача, який є громадянином Туреччини. Також не надані докази щодо знаходження дитини на утриманні, акти обстеження матеріальних та житлово-побутових умов проживання дитини, довідки і характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують матір та її відношення до дитини, поведінки за місцем роботи і за місцем проживання, довідки і характеристики дитини та матері з освітніх установ. В порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивачем не додана квитанція про сплату судового збору.

Тому позовна заява ухвалою від 30.07.2020 залишена без руху з наданням строку для виправлення недоліків у строк 10 днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, яка отримана позивачем 04.08.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

10.08.2020 позивачем подана заява про усунення недоліків та квитанція про сплату судового збору, однак недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення позову без руху, повністю не усунуті. Так, у заяві про усунення недоліків позивач посилається на ч. 9 та ч. 10 ст. 28 ЦПК України щодо підсудності справи, згідно яких позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) або позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, направити запит про зареєстроване місце проживання відповідача.

Згідно повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської області від 17.08.2020, ОСОБА_2 зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Згідно повідомлення відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради № 03-10-33/2508 від 05.09.2020, інформація щодо реєстрації ОСОБА_2 відсутня. Будь-яких доказів щодо місцезнаходженням майна відповідача чи останнього відомого зареєстрованого його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) чи перебування в Україні позивачем не надано.

Таким чином, останнє відоме місце перебування відповідача чи місцезнаходженням його майна суду невідоме.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Так, судом встановлено, що позивачем та його представником не усунуто у повному обсязі недоліки, визначені в ухвалі від 30.07.2020 про залишення позовної заяви без руху, зокрема не надано доказів зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або останню відому адресу проживання відповідача, який є громадянином Туреччини.

Відсутність даних обставин перешкоджає відкриттю провадження з дотриманням вимог процесуального законодавства та призначення справи з врахуванням строків розгляду.

Зазначені обставини мають істотне значення для вирішення судом питання щодо наявності спору за даним позовом та беззаперечно порушують права ОСОБА_3 , який не є громадянином України.

Відповідно ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини вважати неподаною та повернути позивачу.

Одночасно роз`яснюю, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15- днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя