Дата документу 09.09.2020 Справа № 331/2072/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2072/18 Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/2287/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 квітня 2010 року, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця з 1 по 25 число позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у останнього, станом на 31.12.2017р., утворилась заборгованість в розмірі 47840,74 грн., з яких: 487,42 грн. - заборгованість за кредитом; 39799 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4800 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2254,32 грн.- штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 квітня 2010 року, станом на 31.12.2017 р., в розмірі 47840,74 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 квітня 2010 року, станом на 31 грудня 2017 року, на загальну суму 45086, 42 грн., з яких: 487,42 грн. - заборгованість за кредитом; 39799 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4800 грн. - заборгованість по пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1660 (одна тисяча шістсот шістдесят) гривень 56 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

АТ КБ «ПриватБанк» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за укладеним сторонами договором кредиту, тому повинен сплатити на користь позивача заборгованість, розмір якої станом на 31.12.2017 року становить 45 086,42 грн.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 01 квітня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту «Універсальна» та погодився, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві є підпис ОСОБА_1 як позичальника та відмітка про те, що він ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.

За розрахунком банку станом на 31.12.2017 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 47840,74 грн., з яких: 487,42 грн. - заборгованість за кредитом; 39799 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4800 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2254,32 грн. - штраф (процентна складова).

Справа розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 46, 47).

ОСОБА_1 заперечує факт отримання ним позовної заяви банку та ухвали суду з доданими до них документами за зареєстрованим місцем його проживання.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву 04.04.2018 року отримав батько відповідача.

Будучи позбавленим можливості заявити про застосування позовної давності в суді першої інстанції, ОСОБА_1 таку заяву зробив у апеляційній скарзі.

У справі №200/11343/14-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 20 вересня 2015 року у справі №6-780цс15 та від 11 жовтня 2017року у справі №6-1374цс17 про те, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, і в постанові від 17 квітня 2018 року виклала свій висновок щодо застосування статті 267 ЦК України, який згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин та відповідно до якого, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі, якою вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не була вручена відповідачеві в установленому законом порядку, а розгляд справи, незважаючи на предмет та підстави поданого банком позову, а також характер спірних правовідносин, відбувся без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що подана ним в апеляційній скарзі заява про застосування позовної давності підлягає вирішенню судом апеляційної інстанції.

Досліджуючи обставини щодо дотримання позивачем строку позовної давності, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції встановлено факт укладення сторонами 01 квітня 2010 року кредитного договору, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому умови кредитування викладені в заяві-анкеті позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06.03.2010року № СП-2010-256.

Зазначені обставини сторони визнають, спір щодо умов кредитування відсутній.

Разом з тим наведені вище документи не містять положень про те, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки, як про це зазначено у позовній заяві банку та у висновках суду першої інстанції.

Натомість, відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на такий же строк.

Згідно із наданим позивачем Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позичальник зобов`язаний погашати кредит шляхом внесення до 25 числа, слідуючого за звітним, щомісячного платежу, у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50гривень та не більше залишку заборгованості.

Пунктами 2.1.1.12.3 та 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позичальника на підставі договору.

Строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картах із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, який виник по таких картах, наведені в пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) в повному об`ємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

Враховуючи, що по кредитній карті «Універсальна», яка видана банком відповідачеві, встановлений мінімальний обов`язковий платіж у розмірі 50грн щомісячно, колегія суддів вважає, що кінцевий термін повернення кредиту у спірних правовідносинах підлягає визначенню відповідно до положень наведеного вище пункту 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, і це визнано відповідачем, останній платіж у рахунок погашення кредиту зроблений ОСОБА_1 17 вересня 2013 року (а.с.6) в сумі 140 гривень, а 25 жовтня 2013 року черговий платіж ним внесено не було.

Отже, починаючи з 26 жовтня 2013 року (дня, слідуючого за звітним) відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, тому на 211-й день з моменту виникнення заборгованості настав строк повернення кредиту в повному об`ємі.

Таким днем є 25 травня 2014 року (26.10.2013р.+211 днів) і саме в цей день у позивача виникло право вимагати виконання відповідачем кредитних зобов`язань в повному об`ємі, а отже: і право звернутися до суду з вимогою про захист цього права (статті 256, 261 ЦК України).

Таким чином, звернувшись до суду з позовом 02.03.2018 року, позивач пропустив встановлену статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки загальну позовну давність, строк якої сплив 26 травня 2017 року.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що заява про захист цивільного права подана позивачем після спливу позовної давності, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах за заявою відповідача, зробленою в апеляційній скарзі, і про поновлення строку позовної давності як пропущеного з поважних причин ним не заявлено, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності, незважаючи на те, що зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними ОСОБА_1 виконав не в повному обсязі.

На зазначені обставини та відповідні норми права суд уваги не звернув, тому ухвалене судом рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, вирішуючи спір в частині стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1(«Позика. Кредит. Банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Починаючи з 25 травня 2014 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведені вище висновки щодо застосування статей 1048, 1050 ЦК України викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та підлягають врахуванню судами відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування з 25 травня 2014 року, витребувані банком за користування кредитом за період з 25 травня 2014 року по 31 грудня 2017 року проценти стягненню не підлягають з підстав необґрунтованості їх нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що ними не пропущено строк позовної давності з огляду на те, що строк дії картки відповідача до останнього дня вересня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом у березні 2018 року - до спливу строку позовної давності. На підтвердження зазначеного позивач зазначає, що довідка про видачу кредитних карт міститься в матеріалах справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять вказаної довідки.

Натомість АТ КБ «ПриватБанк» до відзиву на апеляційну скаргу надало Довідку про те, що ОСОБА_1 отримав картку від 23.05.2013 року зі строком дії до 09/16.

Колегія суддів звертає увагу на те, що спірні правовідносини виникли щодо укладеного договору № б/н від 01.04.2010 року, а не від 23.05.2013 року.

Таким чином, надана АТ КБ «ПриватБанк» довідка про отримання кредитної картки від 23.05.2013 року не має жодного відношення до вказаної справи.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвалене судом рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у стягненні з відповідача процентів за користування кредитом за період з 25 травня 2014 року по 31 грудня 2017 року за безпідставністю позовних вимог, а в решті вимог - за наслідком спливу позовної давності

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: