Справа № 754/8473/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Панченко О.М.,

за участю секретаря судових засідань - Чехун Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовського І.А. про розшук боржника ОСОБА_1 , поданого в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ПАТ СК «Скайд» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

17.02.2020 року державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовський І.А. звернувся до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 , мотивуючи подання тим, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 3390940 з примусового виконання виконавчого листа №754/8473/16-ц, виданого 10.07.2018 року Деснянським районним судом м. Києва, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 26599 грн. 86 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також судові витрати у справі у вигляду судового збору в розмірі 551,20 грн. Боржником вказане рішення суду не виконується. Державним виконавцем проведені виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, прийнято постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника, здійснено запити до державних органів: ДФС України, Пенсійного Фонду України. 27.12.2019 року та 11.02.2020 року за наслідком виходу державного виконавця за місцем проживання боржника ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , останнього не розшукано, його місцезнаходження невідоме, засобів зв`язку з боржником не виявлено, про що складено відповідні акти.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися. Суд приходить до висновку про розгляд подання за відсутності учасників справи, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані державним виконавцем докази, суд приходить до висновку про задоволення подання з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.05.2018 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с. 170-174).

04.12.2018 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про внесення виправлено до рішення суду від 23.05.2018 року та до виконавчого листа № 754/8473/16-ц.

29.01.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 58061662 на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 754/8473/16-ц від 10.07.2018 року.

07.11.2019 року державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України, наданої на запит державного виконавця, ОСОБА_1 в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 08.11.2019 року, боржник ОСОБА_1 здійснює трудову діяльність в ТОВ «БК «Респект Дизайн».

Постановою державного виконавця від 29.11.2019 року було звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

11.02.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1

27.12.2019 року та 11.02.2020 року за наслідком виходу державного виконавця за місцем проживання боржника ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , останнього за даною адресою не розшукано, про що складено відповідні акти.

17.12.2019 року, 11.02.2020 року боржнику направлено виклики державного виконавця, які боржником залишено поза увагою.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Підставою для розшуку боржника є відсутність відомостей про місце проживання боржника, його майна.

Питання оголошення розшуку боржника, що регулюється ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюється відповідно до Порядку розшуку боржника - фізичної особи, затвердженого наказом МВС України від 27.08.2008 №408.

Відповідно до п. 1.5 Порядку розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або за місцем проживання (перебування) стягувача. Ухвалою суду визначається підрозділ внутрішніх справ, на який покладається розшук боржника.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов`язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду.

Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов`язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка).

Європейський суд з прав людини наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя і вагомим складником доступу до суду. З позиції Суду правосуддя було б примарним, якби національна правова система держави дозволяла остаточне, обов`язкове судове рішення залишати невиконаним на збиток одній зі сторін. Крім того, у рішенні по справі «Бурдов проти Росії» Суд вказав, що виконання рішення чи постанови будь-якого суду слід вважати невід`ємною частиною «справедливого судового розгляду» в значенні статті 6 Конвенції. Окрім того, підкреслено, що для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Не вживаючи заходів до виконання судових рішень, які набрали законної сили, упродовж тривалого часу - є позбавленням положення п. 1 ст. 6 Конвенції будь-якого сенсу, а значить є його порушенням.

Беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язковості виконання рішення суду, ухваленого іменем України, з метою дотримання принципу верховенства права щодо юридичної визначеності, суд приходить до висновку про задоволення подання державного виконавця про розшук боржника ОСОБА_1 , оскільки рішення суду відповідачем не виконано, проте останній обізнаний про наявність даного рішення суду від 23.05.2018 року, оскільки під час розгляду цивільної справи № 754/8473/16-ц сам ОСОБА_1 та представник останнього приймали участь у справі, та те, що на даний час відсутні відомості про його місце проживання або перебування.

Виходячи з того, що останнім відомим місцем проживання боржника є АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне доручити проведення розшуку боржника Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 7, 18, 259-261, 353, 355, 438 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовського І.А. про розшук боржника ОСОБА_1 , поданого в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ПАТ СК «Скайд» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Оголосити розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Проведення розшуку боржника доручити Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя: О.М. Панченко