Справа № 661/5792/19
Провадження № 2/661/231/20
Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді: Бойко М.Є.,
за участю секретаря: Антоненко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Нова Каховка, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
18.12.2019 року ухвалою суду відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у своїй заяві позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про судові засідання останній повідомлявся належним чином, що підтверджується відміткою про особисте вручення йому повідомлень. При цьому слід зазначити, що відповідач також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Також, на його адресу було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, однак, до теперішнього часу такого відзиву суду також не надано.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
12.10.2016 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої Банк надав останньому кредит у розмірі 5133,96 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості, зі строком дії договору - до 30.04.2017 року. Відповідно до п.2.1 цієї Генеральної угоди погашення заборгованості ОСОБА_1 здійснюється, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, шляхом надання відповідачем Банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом, у розмірі 888,40 грн. щомісячно
Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, вказаних в цій угоді Умов та правил, сторони домовились, що строком повернення ОСОБА_1 кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, і за таке прострочення позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2220,39 грн..
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використав кошти позивача, які в добровільному порядку не повернуті, їх розмір відповідачем в судовому засіданні не оспорювався, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 5133,96 грн. підлягає задоволенню.
Також, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З наявної в матеріалах справи Генеральної угоди вбачається, що ОСОБА_1 погодив розмір відсотків за користування кредитними коштами та сплату штрафу у випадку прострочення зобов`язання, засвідчивши це своїм підписом.
При цьому, строк кредитування, в межах якого погоджено його умови, закінчився 30 квітня 2017 року та з цієї дати настав строк виконання зобов`язань у повному обсязі і виник обов`язок повністю погасити заборгованість.
Отже, подальше нарахування відсотків - після закінчення строку кредитування суперечить вимогам закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10 цс у справі № 444/9519/12. В ній зазначено про те, що: проценти за кредитом нараховуються протягом строку кредитування; якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені статтею 625 ЦК України; перебіг позовної давності починається по кожному окремому платежу з моменту прострочення його оплати; неустойка нараховується з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, якщо такий платіж не було здійснено (аналогічно розраховується й позовна давність зі сплати неустойки по кожному платежу, але у межах спеціального строку давності - 1 рік); сплив позовної давності зі сплати основної суми заборгованості (тіла, процентів) є підставою для застосування строку давності і до додаткових вимог (штраф, пеня).
З огляду на викладене, нарахування відсотків після 30 квітня 2017 року є безпідставним. Таким чином, враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості розмір відсотків станом на 30 квітня 2017 року складав 428,25 грн та їх сплату погоджено відповідачем у п. 2.1 Генеральної угоди, дійсність якої не оспорена, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, тобто з відповідача на користь Банку слід стягнути заборгованість за відсотками в сумі 428,25 грн.
В частині позовних вимог про стягнення штрафу та пені, суд дійшов таких висновків.
За вимогами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно достатті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України).
Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 130/904/16-ц.
Отже, сторонами у Генеральній угоді погоджено нарахування та суму штрафу при порушенні строків платежів, передбачених договором. При цьому, п. 2.8. вказаної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню заборгованості по кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.
Таким чином, умови укладеного між сторонами кредитного договору передбачають можливість одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Така відповідальність запроваджена двома різними умовами договору й надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту більш ніж на 31 день.
Разом з тим, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи та яким згідно Генеральної угоди передбачено розмір пені за прострочення зобов`язання, не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору (Генеральної угоди), укладеного між сторонами 12.10.2016 року. Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначеними у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 647/248/17.
За таких обставин суд вважає, що сторонами погоджено застосування цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у вигляді штрафу, отже сплата позичальником пені в розмірі, визначеними Умовами та правилами, які позичальником не погоджені, є подвійною відповідальністю і не підлягає застосуванню, оскільки це суперечить чинному законодавству України.
Враховуючи викладене, до стягнення за прострочення виконання зобов`язання підлягає тільки штраф, погоджений сторонами у Генеральній угоді, у сумі 2220,39 грн.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за користування кредитом відповідно до Генеральної угоди від 12.10.2016 року, яка виникла станом на 20.11.2019 року у розмірі 7782,60 грн. та складається з: 5133,96 грн. заборгованості за кредитом, 428,25 грн. - заборгованості за відсотками станом на 30.04.2017 року, а також 2220,39 грн. штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 898 грн. 15 коп..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою від 12.10.2016 року в розмірі 7782 грн. 60 коп., (з яких: 5133,96 грн. заборгованості за кредитом, 428,25 грн. - заборгованості за відсотками станом на 30.04.2017 року, а також 2220,39 грн. штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 898 грн. 15 коп., а всього 8680 грн. 75 коп. (вісім тисяч шістсот вісімдесят грн. 75 коп. )
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст.353-356 ЦПК України.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Суддя М. Є. Бойко