ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2020 року

м.Харків

справа № 409/2456/18

провадження № 22-ц/818/2454/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

Суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року, постановлене під головуванням судді Мельникової І.Д., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 03 лютого 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 113 986,63 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позивачем не пропущено строків давності при зверненні до суду. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного окремого щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Судом першої інстанції не враховано умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника здійснювати погашення кредитної заборгованості щомісячно до повного погашення заборгованості.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали відзив на апеляційну скаргу, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки ОСОБА_1 останній платіж за кредитом із щомісячними платежами здійснила 03.07.2014 року, а позовна заява подана у жовтні 2018 року, - позивачем пропущений строк позовної давності.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 26 березня 2012 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення коштів до 25 березня 2017 року (а.с.42).

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 26 березня 2012 року між ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки (а.с.53-55).

Станом на 24 вересня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 березня 2012 року становить 113 986,63 грн. (а.с.49-50), з яких:

- 97 746,11 грн. заборгованість за кредитом;

- 16 240,52 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року.

Як на підставу позовних вимог, ПАТ «Укргазбанк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, тому наявні підстави для солідарного стягнення з боржника та з поручителя на користь Банку суми заборгованості у розмірі 113 986,63 грн. При цьому позивачем зазначено, що договір поруки у спірних правовідносинах не є припиненим, оскільки сторонами погоджений трирічний строк дії поруки з дня настання строку виконання зобов`язання.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідачка не заявляла.

Разом з тим відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, наполягали на застосуванні строків давності до спірних правовідносин, оскільки останній платіж за кредитом здійснений 03 липня 2014 року, а позовна заява подана 30 жовтня 2018 року. Починаючи з 04 липня 2014 року погашення кредиту більше не відбувалось (а.с.34).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача.

Проте якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через сплив строків давності, не встановивши при цьому чи доведено існування самого суб`єктивного цивільного права Банку і факт його порушення або оспорювання.

Колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що 26 березня 2012 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 150 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення коштів до 25 березня 2017 року (а.с.42).

Пунктом 3.1. Договору сторони кредитного договору погодили, що позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 кредитного договору та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом спати рівних один одному платежів у розмірі 3 972 грн.(періодичний платіж) щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок, відкритий у Банку через касу або шляхом безготівкового перерахування.

Отже крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 26 березня 2012 року між ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки (а.с.53-55).

Пунктами 1.1 та 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

За змістом пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Також договором передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору (а.с. 54).

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Сторони не спростовують факт того, що останній платіж за кредитом здійснений 03 липня 2014 року, а позовна заява подана 30 жовтня 2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 24 вересня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 березня 2012 року становить 113 986,63 грн. (а.с.49-50), з яких:

- 97 746,11 грн. заборгованість за кредитом;

- 16 240,52 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року.

З урахуванням заяви відповідачів про застосування строків давності, колегія суддів вважає, що заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2012 року підлягає стягненню з жовтня 2015 року, оскільки позовна заява подана ПАТ АБ «Укргазбанк» 30 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 16 240,52 грн. заявлені позивачем поза межами строків давності. Тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №78/2012-Р від 26 березня 2012 року у розмірі 59 172,59 грн., виходячи з наступного.

Графік платежів за кредитом, який наданий позивачем (а.с.49-50), свідчить про те, що на погашення основної суми кредиту боржник мав вносити щомісячні платежі.

За період з жовтня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором №78/2012-Р від 26 березня 2012 року становить 59 172,59 грн., з яких:

- 10.11.2015 року підлягала сплаті 2996,07 грн.;

- 10.12.2015 року підлягала сплаті 3040,52 грн.;

- 10.01.2016 року підлягала сплаті 3093,78 грн.;

- 10.02.2016 року підлягала сплаті 3143,80 грн.;

- 10.03.2016 року підлягала сплаті 3194,64 грн.;

- 10.04.2016 року підлягала сплаті 3246,30 грн.;

- 10.05.2016 року підлягала сплаті 3298,80 грн.;

- 10.06.2016 року підлягала сплаті 3352,16 грн.;

- 10.07.2016 року підлягала сплаті 3406,37 грн.;

- 10.08.2016 року підлягала сплаті 3461,45 грн.;

- 10.09.2016 року підлягала сплаті 3517,44 грн.;

- 10.10.2016 року підлягала сплаті 3574,32 грн.;

- 10.11.2016 року підлягала сплаті 3632,13 грн.;

- 10.12.2016 року підлягала сплаті 3690,87 грн.;

- 10.01.2017 року підлягала сплаті 3750,56 грн.;

- 10.02.2017 року підлягала сплаті 3811,22 грн.;

- 25.03.2017 року підлягала сплаті 4958,18 грн.;

При цьому колегія суддів враховує, що Банк не пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки звернувся до суду з даним позовом в межах строку дії поруки.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина першастатті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналізуючи положення частини 4 статті 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як зазначено вище, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки, визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.

Оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконання цього обов`язку, то порука припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки до звернення кредитора із даним позовом.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 29.06.2016 року за результатами розгляду справи № 6-272цс16, зокрема, Верховний Суд прийшов до висновку: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Колегія суддів вважає, що Банком пропущений строк пред`явлення вимог до поручителя по періодичним платежам до жовтня 2015 року, оскільки вимога про погашення пред`явлена лише у жовтні 2018 року.

Оскільки позов надіслано до суду поштою 30 жовтня 2018 року (згідно поштового штемпеля на конверті (а.с. 34), з поручителя не підлягають стягненню прострочені чергові платежі за основним зобов`язанням, які виникли за період до жовтня 2015 року, оскільки вказана заборгованість виникла поза межами трирічного строку, встановленого договором поруки для звернення кредитора до поручителя з вимогою виконати зобов`язання.

Таким чином, солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за кредитом в розмірі 59 172,59 грн., що склалася починаючи з жовтня 2015 року.

Посилання відповідачів на скрутне матеріальне становище, як на підставу позбавити позивача права судового стягнення заборгованості по кредиту (а.с.116-117), - спростовуються вимогами закону, оскільки відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року підлягає скасуванню. Позовні вимоги слід задовольнити частково. Стягненню підлягає солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №78/2012-Р від 26 березня 2012 року у розмірі 59 172,59 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволені на 51,9% (з 113 986,63 грн. на 59 172,59 грн.). При подачі позову ПАТ АБ «Укргазбанк» сплатило судовий збір у розмірі 1762 грн., а при подачі апеляційної скарги 2 643 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 286,25 грн., тобто по 1143,10 грн. з кожного, з яких: 914,50 грн. (51,9% від 1762 грн.) за подачу позовної заяви та 1371,75 грн. (51,9% від 2 643 грн.) за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №78/2012-Р від 26 березня 2012 року у розмірі 59 172,59 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 2 286,25 грн., тобто по 1143,10 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова