Номер провадження 2/754/855/20
Справа №754/7704/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Трилевича О.А. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Трилевича О.А. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що 05.05.2017 Деснянським районним судом м. Києва було проголошено вирок відносно ОСОБА_3 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_1 зазнав тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. В продовж певного періоду лікування, позивач був непрацездатним, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності, що тягне за собою погіршення можливості отримання прибутків та призводить до зниження добробуту. Для поновлення свого особистого немайнового права на життя, позивач поніс значні матеріальні витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з позовом до відповідача про стягнення з останнього майнової шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 19 249, 91 грн., моральної шкоди 50 000 грн., а також витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою судді від 27.05.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою судді від 18.07.2019 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали просивши про її задоволення. Надаючи пояснення посилались на обставини, що викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач заперечував, щодо вимог позовної заяви, зазначив суду, що надані позивачем документи в обгрунтування матеріальної шкоди не є на його погляд належними доказами, такі документи позивач міг виготовити особисто, а тому не можуть бути прийняті судом, як належні докази понесених витрат. З визначеним позивачем розміром моральної шкоди теж не погодився. З письмовими поясненнями чи відзивом на позовну заяву не звертався.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

05.05.2017 року вироком Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_3 періодично з`являтися до кримінально - виконавчої інспекції на реєстрацію, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання.

Зі змісту вироку вбачається, що 29.03.2016 р. приблизно о 19:30 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля кіосків поруч житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин, схопив останнього двома руками за комір куртки, в яку той був одягнений, та, утримуючи лівою рукою ОСОБА_1 за комір куртки, умисно наніс йому кулаком правої руки приблизно два удари в область нижньої щелепи. ОСОБА_1 з метою самозахисту наніс кулаком лівої руки один удар ОСОБА_3 в праву частину обличчя та вирвався від нього, після чого ОСОБА_3 продовжив рухатись до ОСОБА_1 , намагаючись вдарити його в обличчя. Усвідомлюючи небезпеку для свого здоров`я, ОСОБА_1 , з метою самозахисту, схопив ОСОБА_3 лівою рукою за капюшон, зробив підніжку, притримуючи останнього, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_3 , спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок чого останній присів. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 , підводячись, витяг правою рукою з кобури, яка була у нього на поясі з правого боку, пристрій для відстрілу патронів гумовими кулями марки ПМ-Т, калібру 9 мм, та, тримаючи зазначений пристрій в правій руці, будучи на відстані від ОСОБА_1 приблизно до двох метрів, здійснив один постріл вниз, а потім, прицілившись в область обличчя ОСОБА_1 , здійснив другий постріл в ОСОБА_1 , влучивши йому у кисть правої руки. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_1 , який присів біля стіни кіоску, прикриваючи руками голову і обличчя, та наніс йому приблизно два удари взутою ногою в область щелепи. В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді відкритого перелому діафізу 4 п`ясної кістки правої кисті середньої третини (зі зміщенням уламків під кутом, повернутим вершиною до долонної поверхні), рани на долонній поверхні правої кисті розмірами 1,Ох 1,0 см, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні лівого передпліччя у середній третині та саден на фоні крововиливів на слизових оболонках верхньої та нижньої губи, неповного травматичного вивиху верхніх різців. ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирок суду не оскаржувався та вступив в законну силу 07.06.2017 року.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що в період з 30.03.2016 року по 31.03.2016 року - ОСОБА_1 перебував на лікуванні в стаціонарному відділенні Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом - вогнепальний травматичний відкритий перелом 4 п`ясної кістки правої кисті із зміщенням уламків.

Крім того, в період часу з 18.04.2016 року по 25.04.2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Інституті травматології та ортопедії НАМН України ім. О.О. Шалімова із діагнозом неврноконсолідуючий відкритий перелом діафіза 4-ї п`ясної кістки правої кісті, після травматичний рубець долонної поверхні правої кістки. Де 21.04.2016 року потерпілому ОСОБА_1 було проведено операцію - відкрита репозиція та метало остеосинтез 4 п`ястної кістки пластиною Страйкер та післяопераційне реабілітаційне лікування, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 9226, травматологічного відділення № 1 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 31.03.2016 року, лікар ОСОБА_4 ; направленням на обстеження та випискою з історії хвороби №536070 з Інституту травматології та ортопедії НАМН України ім. О.О. Шалімова.

Зі матеріалів справи та змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 майже до кінця 2016 року проходив періодичні обстеження у Інституті травматології та ортопедії НАМН України ім. О.О. Шалімова та коштовне лікування, але навіть зараз нормальна робота кисті не відновилася та станом на 18.07.2016 року позивачу був поставлений діагноз: «признаки флебита y.cephalica слева с начальными признаками реканализации», що підтверджується висновками лікаря від 20 травня 2016 року та 18 липня 2016 року, ультразвуковим дослідженням, висновком судово-медичної експертизи №884, яка була проведена в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В момент вчинення злочину, позивач переніс сильний фізичний біль, окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно - небезпечними діями обвинуваченого також завдано потерпілому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілого: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, занижений та нестійкий настрій, порушення сну тривалий час після травми через біль, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

В результаті нанесених відповідачем тілесних ушкоджень позивач змушений проходити додаткове медичне обстеження, купувати медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення для лікування.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір збитків позивач обґрунтовує наданими квитанціями, фіскальними та товарними чеками на придбання ліків, послуг медичних закладів та купівлі імплантату, відновлювальних заходів та визначає їх розмір 19 249, 91 грн. Судом було здійснено перерахунок завданих позивачу збитків та визначено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення майнова шкода у загальному розмірі 15 756, 76 грн., при цьому судом враховано вартість придбаних позивачем медичних препаратів, відповідно до призначень, вказаних у медичній документації, долученій позивачем до позовної заяви (а.с.10-14, 16-20, 22-25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32-36) .

Разом з тим, суд не прийняв в якості доказів фіскальні чеки, оскільки ідентифікувати придбані препарати саме з необхідністю відновлення стану здоров`я позивача після отриманих ушкоджень, не виявилось за можливе (а.с.9, 15, 18, 21).

Крім того, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті благодійних внесків, з тих підстав, що вказані витрати безпосередньо пов`язані з перебуванням позивача на лікуванні та медичних обстеженнях внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, спричинених з вини відповідача.

Як вбачається з позовної заяви, окрім матеріальної (немайнової) шкоди, своїми умисним діями, які виразилися у вчиненні злочину та завдані позивачу тілесних ушкоджень, відповідач завдав позивачу йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, уповній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження, що і є наслідком протиправної поведінки відповідача відносно позивача.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 -5000 євро. Таким чином визначений розмір спричиненої моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача, позивачу були заподіяні моральні страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат, характер спору та наслідки спричинені протиправними діями відповідача суд оцінює в 50 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 1536, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України , ст.ст. 76, 82, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 ) майнову шкоду у загальному розмірі 15756,76 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн..

В задоволенні інших вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2020.

Суддя: