СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24322/19

пр. № 2/759/2489/20

20 лютого 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві без виклику сторін у спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ірпінська 69Б» (03179, м. Київ, вул. Ірпінська, 69Б) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14085 (чотирнадцять тисяч вісімдесят п`ять) грн 87 коп., інфляційних нарахувань у розмірі 15613 (п`ятнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 95 коп. та 3% річних у розмірі 3430 (три тисячі чотириста тридцять) грн 35 коп., що загалом складає 33130 (тридцять три тисячі сто тридцять грн 17 коп., судовий збір по справі 1921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп., та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , тому з моменту здобуття права власності на приміщення відповідач став співвласником будинку, фактично споживав житлово-комунальні послуги, а тому на нього покладається передбачені чинним законодавством України обов`язки щодо сплати зазначених послуг, однак всупереч нормам чинного законодавства відповідач систематично порушує свої зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14085 грн 87 коп. на яку позивач також нарахував інфляційні нарахування у розмірі 15613 грн 95 коп та 3% річних у розмірі 3430 грн 35 коп.

15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.01.2020 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 56).

Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадженні, враховуючи положення ст.ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15.12.2011 було створено ОСББ «Ірпінська, 69Б», який є балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , самостійно здійснює управління будинком та є виконавцем житлово-комунальних послуг (а.с. 6-22).

На підставі наданих позивачу повноважень ним було укладено низку договорів, зокрема договір №1410373 від 10.05.2012 про постачання теплової енергії у гарячій воді з ПАТ «Київтеплоенерго», договір про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднанні мережі від 14.09.2012 з ПАТ «АК «Київводоканал», договір про постачання електричної енергії №73550 від 16.01.2013 з ПАТ «Київенерго», договір №0820071 від 27.10.2017 про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності з ПАТ «Київенерго» (а.с. 23-38).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №185017960 від 16.10.2019 ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 21.03.2012, видавник: ГУЖЗ ВЛКМР (КМДА) (а.с. 39, 40).

Згідно розрахунку заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 річних на підставі ч. 1 ст. 96 ЦПК України відповідачу нараховано заборгованість, яка складається із: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14085 (чотирнадцять тисяч вісімдесят п`ять) грн 87 коп., інфляційних нарахувань у розмірі 15613 (п`ятнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 95 коп. та 3% річних у розмірі 3430 (три тисячі чотириста тридцять) грн 35 коп., що загалом складає 33130 (тридцять три тисячі сто тридцять) грн 17 коп. (а.с. 42-44).

Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов`язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатам.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачами, у зв`язку з несвоєчасною оплатою комунальних послуг в розмірі на загальну у розмірі 33130 грн 17 коп., а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню.

Що стосується витрат пов`язаних із правовою допомогю слід зазначити наступне.

Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20.12.2011 передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в цивільних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється, виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

ВССУ у справі №6-32389ск15 та ВССУ від 14.09.2016 у справі 537/3062/15-ц) зазначив, що склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом.

Якщо у матеріалах справи є такі документи, то відсутні правові підстави для незадоволення вимоги про стягнення зі іншої сторони, яка програла спір, витрат на правову допомогу, навіть якщо особа, яка надає таку допомогу не є адвокатом. Для цього не потрібно у справу посвідчення адвоката та ордер.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн 00 коп., позивачем надано до суду: додаток №1 до договору про надання правової допомоги №05-3Г/2019 від 18.09.2019, ордер серія КС №582475, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №3866, акт №2 надання послуг від 17.12.2019, вид послуги: розробка правової позиції та підготовка позовної заяви про стягненян заборгованості за житлово-комунальні послуги з боржника ОСОБА_1 в тому числі здійснення розрахунку заборгованості, 3 % річних та інфляційних, дата 01.12.2019-16.12.2018, к-сть витраченого часу 8 год. 00 хв. ціна 2000 грн 00 коп., платіжне доручення №582 від 20.12.2019 сума 2000 грн 00 коп. (а.с. 46-51).

Таким чином, витрати на правничу допомогу, заявленої заявником повинні бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1921 грн 00 коп.

На підставі вевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1, 13, 19, 20, 21, 24, 26, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ірпінська 69Б» (03179, м. Київ, вул. Ірпінська, 69Б) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ірпінська 69Б» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14085 (чотирнадцять тисяч вісімдесят п`ять) грн 87 коп., інфляційних нарахувань у розмірі 15613 (п`ятнадцять тисяч шістсот тринадцять) грн 95 коп. та 3% річних у розмірі 3430 (три тисячі чотириста тридцять) грн 35 коп., що загалом складає 33130 (тридцять три тисячі сто тридцять) грн 17 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ірпінська 69Б» судовий збір по справі у розмірі 1921 (тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ірпінська 69Б» витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська