Справа № 648/2115/16-ц
Провадження № 2/648/2/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Козлової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свій позов мотивувала тим, що між сторонами по справі 21.02.2014 року було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 . Вищевказаним договором було обумовлено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу будинку, покупець передає продавцю грошову суму в розмірі 43926,00 грн., зазначена сума розуміється сторонами у договорі як аванс у розрахунок наступного договору купівлі-продажу (п. 13 попереднього договору). Строк укладання основного договору сторонами було визначено до 30.12.2014 року. Проте, у визначений строк основний договір купівлі-продажу укладено не було. У 2016 році позивачем було пред`явлено позов до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції за січень 2015 року по лютий 2016 року 38654,88 грн. та 3% річних за цей же період у розмірі 2855,19 грн. Розгляд даної справи було зупинено до розгляду цивільної справи № 648/76/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Постановою Верховного Суду від 08.08.2019 року рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2015 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 липня 2017 року залишено без змін. Так, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 авансу в розмірі 43926,00 грн. залишено без змін.

Всупереч вимогам ст. 1212 ЦК, відповідач станом на день подання позову, не повернув сплачені позивачем кошти, сума авансу не була повернута, попри ухвалення рішення суду щодо стягнення даної суми заборгованості із відповідача. Уточнивши позовні вимоги 29.01.2020 року, позивач вказала, що сума інфляційних витрат за період з 01.01.2015 року по 31.12.2019 року становить 47914,48 грн.; сума 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 01.01.2015 року по 31.01.2020 року становить 6700,52 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 54615,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 54 615,00 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні:

Представник позивача ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 І.О. заперечили проти позову у зв`язку з його необґрунтованістю та неможливістю визначити початок строку виникнення зобов`язання. ОСОБА_4 під час судових дебатів просила суд відмовити позивачу в задоволенні її вимог у зв`язку з тим, що минув строк позовної давності.

Представник позивача заперечила проти застосування судом строків позовної давності, оскільки таку заяву не було подано в належний процесуальний спосіб. При цьому, строк позовної давності у вказаній справі був перерваний пред`явленням позовів до ОСОБА_2 та зупиненням провадження у вказаній справі.

21 квітня 2016 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області (головуючий суддя Сімчук С.Б.) у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду.

29 квітня 2016 року заяву ОСОБА_6 діючого в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову було повернуто заявнику.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 09 червня 2016 року провадження у вказаній справі було зупинено.

16 вересня 2016 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2016 року, головуючим суддею по справі призначено Кусік І.В.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2019 року провадження у вказаній справі було поновлено.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно умов попереднього договору до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 21.02.2014 року, ОСОБА_2 зобов`язався у майбутньому в строк до 30.12.2014 року зібрати всі необхідні документи та продати ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зобов`язалася в строк до 30.12.2014 року купити у ОСОБА_2 вищевказані будинок і земельну ділянку.

В обумовлений строк купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки сторонами укладено не було.

16 квітня 2015 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс 43 926,00 грн., штраф 43 926,00 грн., всього 87 852,00 грн. та понесені нею судові витрати в сумі 878,52 грн.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 25 липня 2017 року рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафу в розмірі 43 926,00 грн. було скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 43 926,00 грн. відмовлено, рішення в частині задоволення позовної вимоги про стягнення авансу в розмірі 43926 грн. залишено без змін.

08 серпня 2019 року Постановою Верховного суду рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2015 року у незміненій апеляційним судом частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 25 липня 2017 року було залишено без змін.

На час розгляду справи відповідачем рішення суду по справі № 648/76/15-ц не виконано.

Положеннями ст. 526 ч.1 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встанволено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання, настають наслідки, встановлені Договором або Законом.

Згідно вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 1212 ЦК України визначені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються, в тому числі, до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Пунктами 1, 2 попереднього договору сторонами було визначено строк виконання сторонами зобов`язань, а саме: 31.12.2014 року.

Статтями 253 ч.1. 255 ч.1 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що 01.01.2015 року у відповідача перестала існувати достатня правова підстава для утримання у себе грошових коштів позивача в сумі 43926 грн. та виникло зобов`язання повернути це майно ОСОБА_1 . Позиція представника відповідача щодо неможливості визначити початок строку виконання відповідачем зобов`язання, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи.

З наданого позивачем розрахунку, сума інфляційних витрат за період з 01.01.2015 року по 31.12.2019 року становить 47914,48 грн. сума 3 % річних за користування грошовими коштами за цей же період становить 6700,52 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 54615,00 грн.

Зважаючи на те, що представником відповідача під час судових дебатів було заявлено вимогу про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд керується наступним.

Положеннями ст. 242 ч.1 ЦПК України визначено, що у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Статтею 174 ч.1 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Таким чином, відповідач та його представники не скористалися своїм правом звернутися до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності у встановленому процесуальному порядку.

При цьому, нормами ст. 261 ч.1, 5, ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Тож, з урахуванням вищевикладеного, заявлені ОСОБА_1 вимоги подані в межах встановленого законом строку позовної давності.

Підсумовуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у зв`язку з неукладенням в обумовлений сторонами строк купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки сторонами, у ОСОБА_2 перестала існувати достатня правова підстава для володіння коштами позивача в сумі 43926 грн. та виникло зобов`язання повернути це майно ОСОБА_1 . При цьому, відповідач, як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а отак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7-13, 141,174 ч.1, 242 ч.1, 263, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст.

253 ч.1, 255 ч.1, 261 ч.1,5, 264, 528, 526 чч.1, 611, 625 ч.2, 1212 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 54 615,00 грн. (п`ятдесят чотири тисячі шістсот п`ятнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одну гривню 20 копійок)

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.