ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5704/20 Справа № 203/3837/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Деркач Н.М., Макаров М.О.,

за участю секретаря Синенко Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради (далі КП Дніпровський електротранспорт ДМР ), третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мотивуючи тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , 05 жовтня 2018 року в м.Дніпро по вул.Набережній Заводській 2 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбусу № 1558, який перебуває на балансі у Депо №1 КП Дніпровський електротранспорт ДМР та належного йому автомобіля, оскільки у тролейбусу під час руху стався схід лівого струмоприймача, який у свою чергу пошкодив його автомобіль який рухався у попутному напрямку, у другій смузі для руху.

Вказував, що відповідно до висновку експертного дослідження від 08 листопада 2018 року внаслідок вказаної ДТП пошкодженням належного йому автомобіля йому було завдано збитків на суму 58 734,12 грн.

Зазначав, що відносно водія тролейбуса №1558 ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення який направлений на розгляд до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, втім постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2019 року провадження відносно ОСОБА_2 закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Посилаючись на те, що тролейбус належить на праві власності КП Дніпровський електротранспорт ДМР, а схід лівої штанги струмоприймача стався внаслідок руйнування під час руху зовнішньої щоки голівки струмоприймача, що потягло за собою припинення живлення ланцюга високої напруги тролейбуса, а тому просив суд ухвалити рішення яким стягнути з КП Дніпровський електротранспорт ДМР на його користь спричинену матеріальну шкоду у розмірі 58 734,12 грн. та вартість оплати експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що причиною ДТП є те, що у тролейбуса який належить відповідачу під час руху через руйнування (розлом на дві частини) зовнішньої щоки голівки струмоприймача стався схід лівого струймопримача (штанги) який в свою чергу вдарив та пошкодив його автомобіль чим завдав йому матеріальної шкоди яка підлягає відшкодуванню. Зазначав, що ним доведено факт спричинення шкоди яка підлягає до відшкодування.

24 червня 2020 року КП Дніпровський електротранспорт ДМР надало відзив на апеляційну скаргу в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду та на безпідставність тверджень апелянта, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначали, що позивачем не заявлялось клопотання про проведення судової авто-технічної експертизи яка б довела наявність або відсутність вини водія тролейбуса ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення місцевого суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 жовтня 2018 на вул. Набережній Заводській в м. Дніпрі, біля будинку №2, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю тролейбуса №1558 під керуванням третьої особи, та автомобіля марки «MAN» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який на праві власності належить позивачеві ОСОБА_1 .

Під час керування тролейбусом третя особа ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем, який і є власником тролейбуса. Пригода відбулася через те, що стався схід лівого струмоприймача (штанги), який і пошкодив автомобіль позивача (а.с. 9).

Згідно з актом перевірки технічного стану трамвайного вагона (тролейбуса) від 05.10.2018 №14 схід лівої штанги струмоприймача та деформація штанги виникли внаслідок руйнування зовнішньої щоки голівки струмоприймача. Причина руйнування: раковина всередині металевого сплаву тіла щоки. Заводський брак виробника матеріалу щоки (а.с. 10).

11 жовтня 2018 року відповідачем було складено акт службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди, згідно з яким схід лівої штанги струмоприймача стався внаслідок руйнування під час руху зовнішньої щоки голівки струмоприймача, що потягло за собою припинення живлення ланцюга високої напруги тролейбуса. За відсутності напруги спрацював безконтактний датчик контролю верхнього положення штанги, автоматично увімкнувся пневмопривід ТПП: пневмоциліндр 1 почав примусове опускання штанги, одночасно пневмоциліндр 2 забезпечив поворот штанги в горизонтальній площині, але зайняти положення уздовж подовжньої осі тролейбуса ліва штанга не встигла по причині контакту з автомобілем, який рухався в попутному напрямку по суміжній смузі ліворуч (а.с. 11, 12).

07 листопада 2018 року постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, ухваленою за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, провадження у справі було закрите за відсутністю у діях третьої особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (а.с.а.с. 13 15).

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця від 08 листопада 2018 року №187/18А, складеним експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 , матеріальна шкода, заподіяна позивачеві, становить 58 734,12 грн. (а.с. 16 39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вони є недоведеними, оскільки матеріали справи свідчать про той факт, що суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно третьої особи дійшов протилежного висновку про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КупАП, висновок судової авто-технічної експертизи, який би довів винуватість третьої особи (відповідача) у заподіянні позивачеві шкоди, останній не надав, як і не звернувся з відповідним клопотанням до суду. Крім того, позивач не звертався до відповідного страховика, який застрахував ризики відповідача перед третіми особами.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1192 цього ж Кодексу передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

У відповідності до положень п.п.4,5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (далі постанова ВССУ), роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166,187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з реч. 1 абз. 3 п. 6 постанови ВССУ не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Згідно п. 5 зазначеної вище постанови, відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Приписами п. 4 зазначеної постанови ВССУ визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Враховуючи, що позивачу не відшкодовано завдані йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки, не відновлено його порушене право, він має право вимоги до відповідача, як до власника джерела підвищеної небезпеки, на відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки саме відповідач є власником тролейбуса, що ним не спростовано, та з огляду на вищезазначені ознаки джерела підвищеної небезпеки, суд вважає, що саме він повинен відшкодувати заподіяний відповідачу збиток не зважаючи на наявність (відсутність) в його діях вини в спричиненні збитків позивачу.

Крім того, відповідач не має страхового полісу щодо страхування ризиків перед третіми особами, тобто цивільно-правова відповідальність відповідача на момент завдання шкоди позивачу застрахована не була. (а.с. 124).

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця від 08 листопада 2018 року №187/18А, складеним експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 , матеріальна шкода, заподіяна позивачеві, становить 58 734,12 грн.

Визначений експертом розмір відшкодування відповідачем не спростований.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 58 734,12 грн. та вартості оплати експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 грн.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи,в порядку розподіл судових витрат з відповідача КП Дніпровський електротранспорт ДМР на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн., з врахуванням того, що ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення, до стягнення з відповідача на користь держави Україна підлягає судовий збір у розмірі 1 152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради, про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 58 734,12 грн. та вартість оплати експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500 грн.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпровський електротранспорт Дніпровської міської ради (код ) на користь держави Україна судовий збір у розмірі 1 152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Н.М. Деркач М.О. Макаров