Справа № 398/3352/19
Провадження № 2-п/206/18/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: суддя Маштак К.С., за участю секретаря судового засідання Гергіль Ю.І., представника позивача Войтюка О.В. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 відсотків річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2020, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних від простроченої суми боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 3 % річних у розмірі 1552,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 7684,00 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

05.08.2020 відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення у зв`язку з тим, що він не приймав участі у справі, не мав представника, на дату судового розгляду та винесення заочного рішення по справі тривалий час знаходився за межами України, після чого знаходився 14 днів в режимі самоізоляції на виконання вимог постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 про проходження обов`язкової обсервації для всіх громадян, які прибувають в Україну. Відповідно до цього, відповідач не міг у повній мірі реалізувати свої процесуальні права та надати відзив та інші документи відносно заявленого позову, який відповідач вважає безпідставним через відсутність самого спору. Так, у позовній заяві вказано, що відповідач не виконує судове рішення, але така інформації не відповідає дійсності, так як 15 жовтня 2019 року він сплатив на реквізити ВДВС Олександрійського МРУЮ суму в розмірі 19521 грн. за виконавчим листом 206/4553/13-ц. Крім того, відповідач не приймав участі в судовому провадженні по справі № 206/4553/13-ц, не мав представника, не повідомлявся належним чином, хоча в рішення по справі № 206/4553/13-ц вказано, що повідомлявся належним чином, під час судового розгляду по справі № 398/3352/19, матеріали справи № 206/4553/13-ц судом не були витребувані та не перевірялися. Також, виконавчий лист по справі № 206/4553/13-ц був прийнятий до виконання 17.05.2018, при цьому в ньому вказано, що строк пред`явлення до виконання до 16.02.2016, а тому його було прийнято до виконання з грубим порушення статті 4, р.7 п. 4 Закону України «Про виконавче провадження». В зв`язку із чим, відповідач просив переглянути заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2020, скасувати його та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного провадження (а.с. 131-133, 151-153).

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.

Адвокат Кузьмін Р.Н., не був допущений до участі у судовому засіданні, як представник відповідача через відсутність належних документів на підтвердження повноважень представляти інтереси відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував щодо задоволення заяви з тих підстав, що відповідач 6 років не виконував рішення суду та тільки після відкриття виконавчого провадження сплатив кошти, до того ж у матеріалах справи є підтвердження належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши заяву відповідача про перегляд заочного рішення з додатками та матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, скасування заочного рішення суду можливе за умов, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заявуз поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, для встановлення підстав для скасування заочного рішення або залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, суд має встановити, поважність причин неявки відповідача та неповідомлення про це суд і те, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

У справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Так, в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2020, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних від простроченої суми боргу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 3 % річних у розмірі 1552,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 7684,00 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (а.с. 122-125).

На підтвердження обставин викладених у заяві про перегляд заочного рішення, а також, заперечень проти позовних вимог, відповідач долучив копії 7-ої та 9-ої сторінки паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , копію квитанції про сплату коштів та копію постанови про закінчення виконавчого провадження.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення суд виходить, також, із то що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Статтями 77 - 80, 95 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а також, порядок їх подання.

Таким чином, аналізуючи копії документів, долучених відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку про відхилення таких доказів з огляду на порушення порядку їх подання, а саме у зв`язку із неналежним засвідчення копій, тобто без дати засвідчення та у зв`язку з поданням копію паспорту не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості достовірно пересвідчитися у періоді перебування відповідача за кордоном.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення.

Таких висновків дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в своїй постанові від 11 липня 2018 року по справі 904/8549/17.

Крім того, суд також, не погоджується із доводами відповідача, що він не приймав участі у справі, не мав представника, на дату судового розгляду та винесення заочного рішення по справі, тривалий час знаходився за межами України, після чого, знаходився 14 днів в режимі самоізоляції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Так, матеріали справи містять повідомлення про вручення поштових відправлень, згідно яких ОСОБА_1 особисто 04.04.2020 отримав копію ухвали про прийняття цивільної справи до свого провадження та судову повістку на 07.04.2020, 15.04.2020 отримав судову повістку на 08.05.2020.

Окрім цього, відповідачем на електронну адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надсилалася заява, яка власноруч написана відповідачем (а.с. 92) та до Олександрійського міськрайонного суду відповідач подавав клопотання про передачу справи за підсудністю.

Також, інформація про стан розгляд справи, дати судових засідань та прийняті процесуальні рішення міститься на сайті «Судова влада Україна», яка є у відкритому доступі.

Отже, відповідачу достеменно було відомо про розгляд даної цивільної справи, однак протягом значного спливу часу він не вчинив жодних дій, щоб скористатися своїми процесуальними правами, хоча така можливість надана йому була.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що він не приймав участі у справі, не мав представника, на дату судового розгляду та винесення заочного рішення по справі, тривалий час знаходився за межами України, після чого, знаходився 14 днів в режимі самоізоляції, адже належним та допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідач суду не надав, оскільки засвідчена неналежним чином копія паспорта подана до суду не повністю, а лише вибіркові аркуші, з якої неможливо встановити коли саме повернуся відповідач з-за кордону, а на підтвердження перебування на самоізоляції відповідач взагалі не надав жодного доказу.

Виходячи з вище викладеного суд дійшов висновку, що відповідач був повідомлений належним чином про розгляд даної цивільної справи, причини поважності своєї неявки та неподання відзиву суду не довів.

Окрім цього, слід зазначити, що відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду його заява про перегляд заочного рішення також не з`явився, а його представник з`явився без належних документів на підтвердження повноважень представляти інтереси відповідача, що фактично є також не з`явлення в судове засідання, що свідчить про невиконання своїй процесуальних обов`язків та зловживання своїм процесуальним правом, що в свою чергу свідчить про безпідставність вимог відповідача щодо перегляду заочного рішення суду.

Що ж до посилань відповідача з приводу того, що 15 жовтня 2019 року він сплатив на реквізити ВДВС Олександрійського МРУЮ суму в розмірі 19521 грн., то дані доводи не мають ніякого доказового значення для правильного вирішення даної цивільної справи, оскільки заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2020 було стягнуто зі ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 1552,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 7684,00 грн. за період з 13.09.2016 по 12.09.2019, а тому сплата коштів за рішенням суду лише 15 жовтня 2019 року лише доводить, що рішення суду не виконувалося відповідачем добровільно протягом періоду за який правомірно було нараховано 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України.

З приводу доводів відповідача, що він не приймав участі в судовому провадженні по справі № 206/4553/13-ц, не мав представника, не повідомлявся належним чином також не мають ніякого доказового значення для правильного вирішення даної цивільної справи, оскільки рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2013 не оскаржувалося, набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, а всі доводи щодо безпідставності рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2013 по справі № 206/4553/13-ц не можуть бути перевірені під час розгляду даної заяви про перегляд заочного рішення, так як на це в суду на даній стадії не має відповідних повноважень.

Також, суд не бере до уваги доводи відповідача з приводу того, що під час судового розгляду по справі № 398/3352/19, матеріали справи № 206/4553/13-ц судом не були витребувані та не перевірялися, так як згідно принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому жоден з учасників справи не заявляв відповідного клопотання про витребування матеріалів справи № 206/4553/13-ц, тому дане питання і не вирішувалося і не мало вирішуватися судом при розгляді цивільної справи № 398/3352/19.

Суд також відхиляє доводи відповідача з приводу того, що виконавчий лист по справі № 206/4553/13-ц був прийнятий до виконання 17.05.2018, при цьому в ньому вказано, що строк пред`явлення до виконання до 16.02.2016, а тому його було прийнято до виконання з грубим порушення статті 4, р.7 п. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки статті 4, р.7 п. 4 Закон України «Про виконавче провадження» взагалі не містить, на підтвердження цієї обставини відповідачем не надано жодного доказу, ці доводи не мають ніякого значення для правильного вирішення справи.

До цього ж, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлений в порядку ст. 433 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, зі сторони відповідача в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу, та або інформацію про неможливість її надати, не заявлено жодного клопотання про витребування та/або забезпечення таких доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено той факт, що обставини на які посилається відповідач, та які не підтверджені жодним доказом, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Інститут заочного провадження спрямований також на розвиток ч. 1 ст. 44 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, заочне провадження є додатковою гарантією позивачеві від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу, дотримання судами строків розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 відсотків річних від простроченої суми боргу, а тому дана заява залишається без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5-13, 18, 128, 130, 258-260, 280, 284-288, 353, 433 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2020 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 відсотків річних від простроченої суми боргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 08.09.2020.

Cуддя К.С. Маштак