КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/14245/16-ц

номер провадження: 22-ц/824/3748/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року у складі судді Миколаєць І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 29 липня 1987 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2015 року. За час шлюбу сторонами було придбано майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач вказував, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 96,00 кв.м та житловою площею 53,80 кв.м, була придбана відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2003 року за ціною 143 112 грн 00 коп., право власності на яку було оформлено на нього. Зазначав, що того ж дня, тобто 15 квітня 2003 року, він продав належну йому на праві особистої приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ціною 19 000 грн 00 коп., які витратив на придбання спірної квартири. Тому вважав, що йому на праві особистої приватної власності належить 132/1000 частин спірної квартири, а 868/1000 частин спірної квартири є спільною сумісною власністю сторін, яка підлягає поділу між ними.

Зазначав, що спірний автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний сторонами у лютому 2009 року за ціною 45 000 доларів США, право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 . Вказував, що з червня 2014 року він та відповідач почали проживати окремо, шлюбні відносини між ними були припинені, а також вони припинили ведення спільного господарства та спільного бюджету. Зазначав, що влітку 2016 року йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 24 вересня 2014 року без його згоди відчужила спірний автомобіль «Lexus RX 350» своєму батьку ОСОБА_3 на підставі довідки - рахунку. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 02 липня 2017 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Укрекспертиза-Центр», ринкова вартість автомобіля «Lexus RХ 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату відчуження (24 вересня 2014 року) становить 444 879 грн 00 коп., що еквівалентно 34 369 доларів США. Вказував, що оскільки згоди на відчуження спірного автомобіля він відповідачу не надавав, грошових коштів у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля від неї не отримував і ці кошти не були витрачені в інтересах сім`ї, то вважав, що з відповідача на його користь підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 427 202 грн 70 коп., що є еквівалентом станом на 03 жовтня 2019 року у розмірі 17 184,50 доларів США.

На підставі наведеного, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач ОСОБА_2 просив:

- визнати його особистою приватною власністю на 132/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- поділити майно, набуте за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право приватної власності на 434/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ; а за ОСОБА_1 - право приватної власності на 434/1000 частини цієї квартири;

- стягнути із ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 427 202 грн 70 коп.

- стягнути із ОСОБА_1 на свою користь судові витрати у розмірі 8 000 грн 00 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , позбавивши ОСОБА_2 права власності на цілу частку.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , позбавивши його права власності на цілу частку.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку компенсації за автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , грошові кошти у розмірі 222 439 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення грошової компенсації 1/2 вартості спірного автомобіля, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в цій частині позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що він не давав згоди відповідачу на відчуження спірного автомобіля та грошових коштів від його реалізації не отримував.

Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено повного переліку майна сторін, що підлягає поділу, оскільки згідно з постановою про розшук майна боржника ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №50257176 від 31 березня 2016 року, позивачу на час розгляду даної справи належали: автомобіль «Lexus GX 470 4664», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль «Toyota Land Cruiser 3378», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль «Subaru Legacy», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Також зазначає, що суд першої інстанції неправильно взяв до уваги вартість спірного автомобіля станом на дату його відчуження - 24 вересня 2014 року у розмірі 444 879 грн 00 коп., оскільки на час ухвалення судом оскаржуваного рішення дійсна вартість спірного автомобіля суттєво зменшилась та, виходячи з аналізу аналогічних пропозиції на комерційному ринку, його вартість складає 210 000 грн 00 коп.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Зарубіна Т.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Вказує, що відчуження відповідачем спірного автомобіля 24 вересня 2014 року відбулось без згоди та відома позивача, у період коли шлюбні відносини сторін були фактично припинені, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Зазначає, що відповідно до положень ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Однак відповідач та її представник не надали суду згоди позивача на відчуження спірного автомобіля в письмовій формі, а тому відповідачем не спростовано висновок суду про те, що захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

Вказує, що суд першої інстанції ухвалив рішення в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме, спірної квартири та спірного автомобіля, які були предметом судового розгляду. Відповідач не заявляла зустрічних позовних вимог про поділ іншого спільного майна подружжя, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для встановлення іншого спільного майна сторін, що підлягає поділу.

Також зазначає, що на день подання позивачем позову до суду спірний автомобіль не входив до складу спільного майна подружжя, оскільки 24 вересня 2014 року був відчужений відповідачем своєму батьку ОСОБА_3 на підставі довідки - рахунку, що підтверджується повідомленням Регіонального сервісного центру в місті Києві від 06 квітня 2017 року. Наголошує, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Тому вважає, що суд першої інстанції правильно врахував при визначенні розміру грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля ринкову вартість автомобіля станом на день його відчуження у сумі 444 879 грн 00 коп., яка визначена згідно звіту про незалежну оцінку майна від 02 липня 2017 року.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме, спірної квартири, апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 1987 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 січня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7-8, т.1).

У шлюбі сторони придбали майно, зокрема: автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

За повідомленням Регіонального сервісного центру МВС України в місті Києві №31/26-201аз від 06 квітня 2017 року, ОСОБА_1 24 вересня 2014 року відчужила автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 на підставі довідки - рахунку серії ВІА №759809 від 22 вересня 2014 року, яка була видана товариством з обмеженою відповідальністю «ІННАВТО» (а.с.43, т.1)

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач відчужила спірний автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без згоди та відома позивача, у період коли шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 січня 2015 року про розірвання шлюбу .

Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 02 липня 2017 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Укрекспертиза-Центр», ринкова вартість автомобіля «Lexus RX 350», 2007 року випуску, станом на 24 вересня 2014 року складає 444 879 грн 00 коп., що згідно з курсом Національного банку України становить 34 369 доларів США.

За змістом ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст.60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.4 ст. 65 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що спірний транспортний засіб: автомобіль «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сторони придбали під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_1 здійснила продаж зазначеного майна без повідомлення про це ОСОБА_2 та без отримання його згоди і під час розгляду справи не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказане рухоме майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь та ОСОБА_2 222 439 грн 50 коп. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, виходячи з його ринкової (дійсної) вартості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно взяв до уваги вартість спірного автомобіля станом на дату його відчуження - 24 вересня 2014 року у розмірі 444 879 грн 00 коп., так як на час ухвалення судом рішення дійсна вартість спірного автомобіля суттєво зменшилась, та виходячи з аналізу аналогічних пропозиції на комерційному ринку, його вартість складає 210 000 грн 00 коп., є необґрунтованими.

Апеляційний суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження іншої вартості спірного автомобіля, аніж встановлено звітом про незалежну оцінку майна.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що він не давав згоди відповідачу на відчуження спірного автомобіля та грошових коштів від його реалізації не отримував, як безпідставні.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Однак матеріали справи не містять даних про те, що позивач ОСОБА_2 надавав відповідачу ОСОБА_1 письмову згоду на відчуження спірного автомобіля і таких доказів відповідач відповідно до ст.ст.76,81 ЦПК України суду не надала, хоча доведення цих обставини є її процесуальним обов`язком згідно зі ст.81 ЦПК України.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено повного переліку майна подружжя, що підлягає поділу, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме, квартири АДРЕСА_1 та автомобіля «Lexus RX 350», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і на підставі поданих сторонами доказів, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для встановлення іншого спільного майна подружжя, що підлягає поділу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: