Справа № 127/74/20
Провадження № 2/127/20/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.02.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою що втратила право користування житлом,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2004 року серія ВВО № 060506 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В. В належній позивачці квартирі зареєстрований її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, з 2017 року ОСОБА_3 в вищевказаній квартирі не проживає. Даний факт підтверджується актом від 18.11.2019 року, складеним комісією в складі інспектора ВКР ТОВ «ЖЕО», відповідно до якого встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не проживає. За період проживання позивачки у квартирі, остання особисто, без участі будь яких осіб, утримувала належне їй на праві приватної власності майно, шляхом сплати комунальних платежів для підтримання квартири у належному для проживання стані. Однак останнім часом, оплата комунальних послуг є непомірним тягарем для Позивачки, оскільки остання отримує мінімальну заробітну плату. Так відповідно до довідки про доходи № 1 від 23.09.2019 року виданої ТОВ «Біокосметика» заробітна плата Позивачки в травні 2019 року склала 1909,09 грн., з червня по серпень - 4200 грн., з яких також було утримано податок з доходів фізичних осіб 18%, про що зазначено в довідці. Відтак Позивачка після оплати комунальних платежів не в змозі забезпечити себе в повній мірі найнеобхіднішим для життя: ліками, продуктами харчування, засобами особистої гігієни, тощо. Просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

16.01.2020року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судова влада.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.10.2004 року серія ВВО № 060506 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В.

Відповідно до акту від 18.11.2019 року, складеного комісією в складі інспектора ВКР ТОВ «ЖЕО», в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не проживає.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даному житловому будинку, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої право власника на даний будинок.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 840, 80грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 27.02.2020року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Суддя: