Справа № 462/6817/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.,

за участю: секретаря судових засідань - Рущак Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 122 255, 46 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.08.2012 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного із ПАТ КБ «Приватбанк» договору №б/н від 30.08.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони ч.1 ст. 634 ЦПК України. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, однак, відповідач належним чином умов вказаного договору не виконував, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку із зазначеним станом на 30.09.2019 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 224907,57 грн., з яких 1332,93 грн. - заборгованість за кредитом, 217930,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5644,56 грн. заборгованість за пенею та комісією. При цьому, просить стягнути частину вказаної заборгованості в розмірі 122255,47 грн., з яких 1332,93 грн. - заборгованість за кредитом, 120922,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.08.2012 р. по 31.10.2018 р.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.11.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с.46).

23.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Пісікіри Р.Р. поступив відзив на позовну заяву (а.с.55-60), у якому, між іншим, зазначив, що 30.08.2012 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до липня 2016 року. На думку позивача, між сторонами був укладений кредитний договір щляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір. Вважає, що вказаний кредитний договір є нікчемним. Відповідно, застосовуючи положення ЦК України про застосування наслідків недійсності правочинів, вважає, що банк має право на отримання лише фактично виданої непогашеної суми кредиту. При цьому, позовна давність за вимогою про повернення суми тіла кредиту спливла, тому просив застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення основного боргу, відсотків за користування кредитом та за пенею і комісією. Крім того, зазначив, що відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги №10/12 від 10 грудня 2019 року винагорода адвоката визначена сторонами та становить 10000,00 грн. В задоволенні позову просив відмовити, а судові витрати по покласти на позивача.

Крім того, 17.01.2020 року від представника АТ КБ «Приватбанк» поступила відповідь на відзив (а.с. 68-77), в якій зазначають, що строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем дотримано. Крім того, наголошують на тому, що у відповідності до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач на даний час належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому просили позов задовольнити.

Крім того, представник позивача подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до мінімально розумної суми, відповідно до діючого законодавства (а.с. 80- 81).

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка подала клопотання, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи були повідомлені належним чином, при цьому, від представника позивача - адвоката Посікіри Р.Р. поступила заява, в якій просить про розгляд справи без його участі та відповідача, що суд вважає за можливе.

За таких обставин, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.08.2012 року відповідачем ОСОБА_1 була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н, згідно якої він отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6,7).

Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.08.2012 р. укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 30.09.2019 року становить 224907,57 грн., з яких 1332,93 грн. - заборгованість за кредитом, 217930,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5644,56 грн. заборгованість за пенею та комісією.

При цьому, позивач просить стягнути частину вказаної заборгованості в розмірі 122255,47 грн., з яких 1332,93 грн. - заборгованість за кредитом, 120922,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.08.2012 р. по 31.10.2018 р.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.08.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Крім того, роздруківка із сайту позивача ПАТ «Приватбанк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь - яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь - яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяви - анкети.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення із позичальника по процентах, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 1332,93 грн. - суд погоджується з доводами сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.

Так, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи виконання кредитного договору почалосьз моменту видачі кредитної картки, а саме 30.08.2012 року. Разом з тим, видана відповідачу картка № НОМЕР_1 мала строк дії до липня 2016 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом лише 30.10.2019 року, тобто після спливу трирічного строку.

Враховуючи наведене, у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту слід відмовити за спливом строку позовної давності.

Щодо заяви представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що між відповідачем та Адвокатським Бюро Романа Посікіри укладено договір про надання проіесійної правничої допомоги №10/12 від 10.12.2019 року, згідно якого Бюро в особі адвоката Посікіри Р.Р. надає відповідачу правничу допомогу. На підставі вказаного договору адвокату Посікірі Р.Р. видано ордер ВС №1009781 від 10.10.2019 року. Крім того, згідно п. 6.1, п. 6.3 договору сторонами визначена сума гонорару у розмірі 10000 грн. за усі послуги з представництва клієнта у суді першої інстанції, яка сплачується клієнтом одним платежем до 01 квітня 2020 р. Крім того, до заяви додано акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №10/12 від 10.12.2019 року, який складено та підписано сторонами 19.02.2020 року.

На підставі викладеного, враховуючи граничний розмір витрат, складність справи, виконану адвокатом роботу (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну позову, а також клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку, що з позивача слід стягнути на користь відповідача позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.526, 527, 530, 549, 610-611, 627, 1050, 1054 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень). В решті щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду - 25.02.2020 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз