Номер справи 220/1011/20
Номер провадження № 2/220/429/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Великоновосілківській районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретарів Чернякової В.С., Демішева А.О.

представника позивача адвоката Васильчук Г.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми позики в розмірі 25000 грн., посилаючись на наступне.

03 вересня 2013 р. на прохання відповідача вона надала останньому за договором позики 25000 грн. за умови повернення грошей за її вимогою. В якості гарантії повернення отриманих коштів відповідач запропонував їй належну йому земельну ділянку площею 6,3874, розташовану на території с. Дальнє Мар`їнського району Донецької області. На підтвердження передачі грошей відповідач в присутності нотаріуса підписав розписку, отримав гроші та видав на її ім`я довіреність з правом користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою. Крім того, дружина відповідача ОСОБА_3 також надала свою згоду на відчуження земельної ділянки. Проте відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, не зважаючи на її неодноразові вимоги повернути грошові кошти. Зазначене змушує її звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача 25000 грн. за договором позики, а також відшкодувати витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 25.06.2020 р. провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

28.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній позовні вимоги не визнав та пояснив, що будь-які грошові кошти він у позивача не позичав і взагалі не мав наміру укладати договір позики. Надана позивачем заява не підтверджує факту укладання договору позики. Крім того, на продаж землі введено мораторій, посвідчення такої заяви викликає й нього сумнів, оскільки саму заяву він не підписував і про її наявність дізнався лише в суді. З цього приводу він звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину. Додав, що син позивача звертався з аналогічним позовом до Мар`їнського районного суду Донецької області і ухвалою суду від 18.11.2019 р. провадження було закрито. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 36-39).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 ст. 207 та частини 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дата її отримання.

Згідно з неодноразово висловленими правовими позиціями Верховного Суду України за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Особливо треба звернути увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд також зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження договору позики позивачем надано заяву, підпис ОСОБА_1 в якій посвідчений 03.09.2013 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Подолян О.О. Дослідженням змісту даної заяви встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25000 грн. за продану земельну ділянку площею 6,3874 га, що розташована на території с. Дальнє Мар`їнського району Донецької області, колишнє КСП «Дружба», пай НОМЕР_1 , кадастровий номер :08:000:0274 (пасовище), кадастровий номер :08:000:0086 (рілля), яка належить йому на підставі державного акту серії ДН № 186112 (а.с. 9).

Аналіз змісту вказаної розписки дозволяє дійти висновку, що між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за продаж якої відповідач отримав грошові кошти в сумі 25000 грн. Даних, які б підтверджували факт отримання відповідачем зазначеної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), дана заява не містить, як і дати отримання та обов`язку повернення грошових коштів.

Видана відповідачем довіреність на ім`я позивача на право користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою не підтверджує факту укладання між сторонами договору позики, як і заява ОСОБА_3 , якою вона дала свою згоду на продаж чоловіком земельної ділянки.

Відтак, керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт наявності між сторонами боргових зобов`язань за договором позики. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги безпідставними, а тому відмовляє в їх задоволенні.

На підставі ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.09.2020 р.

Суддя О.М. Якішина