Справа № 752/9187/16-ц
Провадження № 4-с/752/195/20
У Х В А Л А

іменем України

03 вересня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половець Андрія Михайловича № 61972377 від 05.05.2020 року, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

у червні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Мороза В.П. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половця А.М. від 05.05.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61972377.

В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що 03.06.2020 року отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 61972377 від 05.05.2020 року. Однак, вважає, що оскаржувана постанова не містить мотивів, з яких виходив державний виконавець, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, їй не роз`яснено її права, а також остання винесена без дотримання вимог п. 2, п. 4 ч. 7 Інструкції, оскільки не відповідає формі, змісту, не містить обґрунтованого мотиву рішення, зазначення у резолютивній частині прийнятого рішення. Крім того, в порушення п. п. 1, 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова на її адресу не була надіслана на наступний робочий день, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд на 09.07.2020 року (т. 1 а.с. 234).

09.07.2020 року справа не розглядалась, судовий розгляд відкладено на 03.09.2020 року (т. 1 а.с. 239).

В судовому засіданні 03.09.2020 року представник скаржника - адвокат Мороз В.П. заяву підтримав та просив її задовольнити, в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у скарзі.

Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половець А.М. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлялась в установленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, до суду процесуальних заяв та відзив скаргу не подав.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, до суду процесуальних заяв та заперечення проти скарги не подала.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням вказаних положень цивільного процесуального законодавства, суд розглядає справу за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року задоволено позо ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про припинення дій, які порушують права власності, вселення. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не вчиняти дії, що порушують право ОСОБА_2 на користування належними йому 2/5 частинами домоволодіння під літерою «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вселено ОСОБА_2 у будинок під літерою «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вирішено питання судових витрат у справі (т. 1 а.с. 113-115).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року залишено без змін (т. 1 а.с. 174-177).

Постановою Верховного Суду України у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мороза В.П. залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2017 року залишено без змін (т. 1 а.с. 215-219).

05.05.2020 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половцем А.М. на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61972377 про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не вчиняти дії, що порушують право ОСОБА_2 на користування належними йому 2/5 частинами домоволодіння під літерою «А», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (т. 1 а.с. 229-230).

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (ст. 13 Закону).

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, судових наказів.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. ч. 1,2 ст. 12 Закону).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частина 6 вказаної статті Закону визначає, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. (ч. 1 ст. 28 Закону).

Звернувшись до суду із вказаною скаргою, ОСОБА_1 посилалась як на підстави для її скасування на відсутність мотивів, з яких виходив державний виконавець, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, не роз`яснення її права, на недотримання вимог п. 2, п. 4 ч. 7 Інструкції, а також несвоєчасність направлення їй копії постанови про відкриття провадження.

Судом встановлено, та зазначено самим скаржником при зверненні до суду, що постанову про відкриття провадження нею отримано, проте, що вказане отримання мало місце саме 03.06.2020 року, так само як і не направлення копії постанови відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», скаржником не спростовано доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Правом на витребування документів для підтвердження своєї позиції скаржник також не скористалась, так як правом на подання таких доказів самостійно з огляду на те, що вона, як сторона виконавчого провадження в силу ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що постанова відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, обґрунтована, в ній зазначено всі необхідні реквізити. Постанова винесена посадовою особою в межах її повноважень.

Доказів, котрі б могли свідчити про її незаконність, в розпорядження суду не надано.

З огляду на викладене, проаналізувавши матеріали скарги та доводи заявника, суд надійшов до висновку про недоведеність останніх в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України та про відсутність будь-яких порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця при винесенні 05.05.2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано Розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Проте, на думку суду, заявником не доведено в силу положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, яким саме чином порушуються її права, як боржника у виконавчому провадженні, винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2020 року.

Так само, на думку суду, не спростовано заявником невідповідність дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадженні» при винесенні 05.05.2020 року оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність і правомірність оскаржуваної постанови.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тому, оскільки заявник не надала суду доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України про те, що оскаржувана постанова була прийнята не у відповідності до закону, не в межах повноважень державного виконавця та з порушенням її прав, не надала доказів щодо неправомірності дій державного виконавця, суд не вбачає законних підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Половець Андрія Михайловича № 61972377 від 05.05.2020 року, заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко