Провадження № 22-ц/801/405/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 рокуСправа № 127/15052/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (судді-доповідача),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Короля О.П., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка по материнській лінії ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2017 року.

Факт того, що померла ОСОБА_3 є її тіткою може бути встановлений лише в судовому порядку.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .

За життя заповіту спадкодавець не залишила, а тому вона має право на спадкування за законом.

В той же час, до нотаріальної контори звернулась відповідач ОСОБА_2 , яка після смерті ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини, що підтверджено довідкою, виданою 11 червня 2018 року за вих. № 1892/02-14 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою.

Після смерті спадкодавця заведена спадкова справа у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі №20/2018, що підтверджується витягом і реєстрацією в Спадковому реєстрі.

Позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування та повинна бути усунена від права на спадкування з наступних причин.

Протягом останніх п`яти років ОСОБА_1 та її сім`я проживали з померлою ОСОБА_3 , що підтверджується актом № 7881 та довідкою від 28 грудня 2017 року № 1233, виданою ТОВ «ЖЕО».

ОСОБА_3 постійно хворіла, так як була інвалідом 1 групи у зв`язку із каліцтвом та завжди потребувала сторонньої допомоги, і уже у 2007 році втратила 80 % професійної працездатності. Вона потребувала додаткових видів допомоги: курортне лікування з супроводом, сторонній постійний догляд. Дані обставини підтверджуються довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 02 жовтня 2007 року, виданою Вінницькою міською медико-соціальною експертною комісією та рішенням ЛКК від 21 червня 2007 року.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення, хворій ОСОБА_3 встановлено діагноз: інфаркт мозку не уточнений з гіпертензією, уточнений діагноз гостре порушення мозкового кровообігу 05 грудня 2017 року, за ішемічним типом в басейні правої середньої мозкової артерії з геморагічним просяканням на ґрунті гіпертонічної хвороби 3 ступеня та церебрального атеросклерозу, лівобічна геміплегія.

Також, ОСОБА_3 був встановлений діагноз хронічна ішемічна хвороба серця не уточнена з гіпертензією, гіперглікемія не уточнена. За даним діагнозом хворій було призначено лікування: дієта, медикаментозне лікування, профілактика пролежней (зміна положення тіла кожні 2 години), масаж кінцівок, контроль лікаря, тому ОСОБА_3 постійно потрібен був сторонній догляд, і позивач як племінниця їй його надавала, що підтверджується відповідними актами.

Згідно з довідкою про причини смерті № 386, причиною смерті ОСОБА_3 стали: хронічна серцева недостатність, кардіосклероз, ішемічна хвороба III ст., дисциркуляторна енцефалопатія II ст.

Відповідно до акту № 7881, затвердженого ТОВ «ЖЕО» від 26 грудня 2017 року та довідки від 28 грудня 2017 року вих. № 1233, лише ОСОБА_1 постійно проживала разом з померлою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , та вела з нею спільне господарство за вказаною адресою.

Здійснила поховання ОСОБА_3 також ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про поховання, виданим 19 грудня 2017 року № 2288.

ОСОБА_2 на похованні ОСОБА_3 не було, будь-якої участі у похованні вона не приймала, на поминальних обідах також була відсутня.

Відповідач самоусунулась від надання допомоги ОСОБА_3 , яка перед смертю та останні роки потребувала постійного догляду, оскільки мала І групу інвалідності, страждала на хвороби, пов`язані із серцево-судинною системою, неврологічними та загальними хворобами, що підтверджується вищевказаними доказами.

Через погіршення стану здоров`я протягом 2017 року ОСОБА_3 була постійно лежачою хворою, перебувала у безпорадному стані, не могла самостійно забезпечувати умови свого життя, усі витрати з її утримування позивач взяла на себе. Крім цього, під час госпіталізації ОСОБА_3 до лікарні тільки ОСОБА_1 та її сім`я відвідували хвору, купували усі необхідні ліки, опікувались тіткою. Відповідач жодного разу не приїздила та не провідувала ОСОБА_3 , не цікавилась навіть за допомогою телефонного зв`язку про її стан.

На підставі вище наведеного та з урахуванням уточнених вимог, позивач просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надано достатньо доказів для встановлення факту родинного зв`язку із спадкодавцем, а також позивачем доведено, що відповідач умисно ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, яка перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги, а тому наявні підстави, передбачені ст. 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_2 від права спадкування за законом. Крім того, судом встановлено наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що судом помилково було застосовано положення статті 1224 ЦК України, оскільки застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України можливе лише при настанні одночасно кількох обставин, а саме: ухилення від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкоємця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про усунення від права на спадкування та визнання права власності вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 19.12.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_3 була її тіткою по материнській лінії.

Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Отже, при вирішені питання про встановлення факту родинних відносин йдеться мова, не лише про наявність чи відсутність факту родинних відносин, а й про його доведеність.

Згідно довідки про народження №060708 від 15.04.1966 року ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Нарцизівка. ЇЇ матір`ю є ОСОБА_6 .

У ОСОБА_6 була інша дочка ОСОБА_7 , 1910 року народження. Відомості про народження ОСОБА_8 в Соборно-Воскресенській церкві м. Липовець Київської губернії (до парафії якої відносилось с. Нарцизівка) за 1910 рік в державному архіві Вінницької області не виявлено, що підтверджується листом від 21.06.2018 року №07-2053/7.

У ОСОБА_9 народилась дочка ОСОБА_10 (мати позивача), що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.07.1963 року серії НОМЕР_3 .

Те, що ОСОБА_11 є матір`ю позивача ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.11.1967 року.

У ОСОБА_12 народилась дочка ОСОБА_3 (тітка позивача ОСОБА_1 та двоюрідна сестра ОСОБА_13 матері позивача ОСОБА_1

ОСОБА_14 уклала шлюб з ОСОБА_15 , що підтверджено свідоцтвом НОМЕР_5 від 21.12.1993 р.

Відповідно до акту від 25.08.2018 року № 435, складеного Лукашівською сільською радою Липовецького району Вінницької області, в підпорядкуванні якої знаходиться с. Нарцизівка, вказано, що покійна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавала своєю племінницею ОСОБА_1 , 1967 року народження.

Крім цього, той факт, що померла ОСОБА_3 є тіткою ОСОБА_1 підтверджується показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були допитані в суді першої інстанції.

Згідно з актом від 06.07.2018 року, складеного і затвердженого інженером та директором ТОВ «ЖЕО», ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_3 допомагала їй, готувала їжу, купувала необхідні речі, оплачувала лікування в лікарні, відвідувала її, сплачувала комунальні послуги. ОСОБА_3 вказувала, що з рідних у неї лише племінниця ОСОБА_1 , і що її вона доглядає, піклується та стежить за її здоров`ям і побутом.

За вказаних обставин, суд першої інстанції зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин.

Щодо решти позовних вимог, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, по справі встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .

За життя заповіту спадкодавець ОСОБА_20 не залишила.

Про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 заяву подала її племінниця ОСОБА_2 , що підтверджено довідкою від 11.06.2018 року вих. № 1892/02-14 Першої вінницької державної нотаріальної контори.

Після смерті спадкодавця заведена спадкова справа у Першій вінницькій державній нотаріальній конторі №20/2018, що підтверджується витягом і реєстрацією в Спадковому реєстрі.

З матеріалів справ видно, що ОСОБА_3 хворіла, була інвалідом 1 групи у зв`язку із каліцтвом та завжди потребувала сторонньої допомоги, зокрема курортне лікування з супроводом, сторонній постійний догляд.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення, хворій ОСОБА_3 встановлено діагноз інфаркт мозку не уточнений з гіпертензією та діагноз уточнений гостре порушення мозкового кровообігу (05.12.2017 р.) за ішемічним типом в басейні правої середньої мозкової артерії з геморагічним просяканням на ґрунті гіпертонічної хвороби 3 ступеня та церебрального атеросклерозу, лівобічна геміплегія.

В обґрунтування позовних вимог про усунення від права на спадкування, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухилилась від надання допомоги ОСОБА_3 , яка останні роки свого життя потребувала постійного догляду, була інвалідом І групи, хворіла на серцево-судинні, неврологічні та загальні захворювання.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині усунення від права на спадкування, виходив з того, що позивачем доведеною обставину ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала допомоги і таке ухилення відповідача пов`язане з винною поведінкою, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але свідомо ухилилась від його виконання.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з таких підстав.

Згідно вимог статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

За положеннями частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

У пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Таким чином, безпорадність особи пов`язана саме із станом її здоров`я.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Як встановлено медичними документами, що ОСОБА_3 дійсно тривалий час хворіла, являлась інвалідом 1 групи у зв`язку із каліцтвом та завжди потребувала сторонньої допомоги, однак у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_3 зверталась по допомогу до ОСОБА_2 і та їй відмовила в наданні такої допомоги.

Надані ОСОБА_1 довідки про те, що вона проживала зі спадкодавцем та здійснювала догляд за нею, правового значення для вирішення спору не мають, оскільки не доводять факту ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю.

Отже, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідач ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги, а в свою чергу ОСОБА_3 перебуваючи в безпорадному стані, потребувала допомоги саме від ОСОБА_2 при тому, що така допомога надавалася позивачем.

З урахуванням наведеного та за відсутності доказів на підтвердження обставин звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з проханням про надання допомоги та ухилення останньої від надання такої допомоги, сам лише факт невідвідування відповідачкою спадкодавця та не прийняття участі у похованні останньої, не є достатньою підставою для усунення від спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

За вказаних обставин, колегія судів приходить до висновку про наявність підстав для відмови задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності на спадкове майно є похідними від вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, тому також не підлягають задоволенню, оскільки визнання права власності на спадкове майно за позивачем, може призвести до порушення прав на це майно інших спадкоємців.

Суд першої інстанції вищевказані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, апеляційним судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги пропрорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 3172,5 грн. (705 *3* 150%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3172,5 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.В. Оніщук

Судді: С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький