Справа № 242/6430/19
Провадження № 2/242/89/20
РІШЕННЯ

іменем України

17 лютого 2020 року м.Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Коліщук З.М.,

секретаря судового засідання Фоміної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Селидове в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди,

за участю представника третьої особи ОСОБА_2

встановив:

Позивач ОСОБА_1 07.11.2019 року пред`явив позов до ДП «Селидіввугілля» про стягнення моральної шкоди, в якому просить стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь спричинену йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.

В обґрунтування свої позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що його стаж роботи у шахті за професією прохідника складає більше 10 років. 16.10.2006 року він працевлаштувався на шахту «Росія»(на теперішній час ВП Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля»). 26.11.2007 року звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. В період знаходження в трудових відносинах зі структурними підрозділами відповідача «ДП «Селидіввугілля» отримав хронічні професійні захворювання. Довідкою обласної МСЕК № 4 м. Донецька серії ДОН-04 № 080918 від 06.08.2008 року йому первинно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% та безстроково третя група інвалідності. Стан його здоров`я постійно погіршується. Порушився нормальний життєвий ритм. Він відчуває фізичний біль та сильні душевні страждання, які зазнав у зв`язку з виробничим ушкодженням здоров`я. Вважає, що ушкодженням здоров`я йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн., у зв`язку з цим, просить стягнути зазначену суму на його користь.

Позивач уточнив позовні вимоги та просив врахувати, що довідкою обласної МСЕК № 4 м. Донецька серії ДОН-04 № 080918 від 06.08.2008 року йому первинно було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 45% та безстроково третя група інвалідності.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності.

Представник відповідача ДП «Селидіввугілля», будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву та зазначив, що питання відшкодування шкоди врегульовано ст..ст.1173-1175 ЦК України. За змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода в розмірі 100 000 грн. позивачем необґрунтована та є неправомірною. Крім того, згідно з Актом № 4 форми П-4 від 25.06.2008 року, на момент складання акту стаж роботи позивача загальний 17 років, за професією 10 років, з яких на шахті «Росія» 1 рік. Професійне захворювання це хронічне захворювання, причиною якого стало тривалий вплив на працівника шкідливих виробничих факторів. Як вказано в Акті № 4 форми П-4 від 25.06.2008 року позивач 9 років пропрацював прохідником на шахті імені «Д.С. Коротченка» з 1983 року по 1992 року. Також 7 місяців працював прохідником на шахті «Україна» з лютого 2006 року по вересень 2006 року. Після звільнення з шахти «Росія» позивач з листопада 2012 року по квітень 2017 року(4 роки та 5 місяців) працював водієм вантажного автомобіля на центральній збагачувальній фабриці «Росія»(тяжка робота на шкідливому виробництві). Таким чином, вважає, що відповідач ставить під сумнів ствердження позивача, що після встановлення професійного захворювання порушився нормальний життєвий ритм, відчуває фізичні болі та сильні душевні страждання, які зазнав у зв`язку з виробничим ушкодженням здоров`я. Не вбачається причинний зв`язок між шкодою і виробничими факторами при роботі на шахті «Росія», так як більше 4-х років(з 2012 по 2017) працював на іншому вугільному підприємстві на тяжкій роботі. Вважає додані ОСОБА_1 документи жодним чином не доказують наявність у нього моральних (душевних) страждань, а підтверджують саме наявність професійного захворювання здобутого на різних підприємствах вугільної галузі. Додані до позову виписки не є достатніми доказами та не відповідають вимогам ст.ст.77-81 ЦПК України. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. При визначенні розміру відшкодування врахувати вимоги розумності і справедливості.

Представник третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судовому засіданні зазначив, що з позовними вимогами ОСОБА_1 не згідний, надав аналогічні пояснення викладі у письмових поясненнях на позовну заяву та зазначив, що з урахуванням положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику про справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди, позивач повинний надати докази про моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, про порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення стосунків з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. Документи, на які посилається позивач, а саме довідку МСЕК, акт розслідування нещасного випадку є документами, що підтверджують тільки факт травмування та встановлення в зв`язку з цим втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Управління вважає, що посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними. Просив врахувати викладене при винесені судового рішення.

Вислухавши представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.07.1983 року по 10.09.1992 року працював у якості прохідника на шахті «ім.Д.С. Коротченка»; з 06.02.2006 року по 20.09.2006 року на ВП «шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» у якості підземним прохідником 5 розряду; з 16.10.2006 року по 26.11.2007 року на ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» у якості прохідника 5 розряда з повним робочим днем під землею. Звільнений 26.11.2007 року за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується записами у трудовй книжці позивача(арк.. справи 18, 19, 23, 24).

Згідно висновку центральної лікарсько-експертної комісії від 10.06.2008 року ОСОБА_1 протипоказана робота в умовах дії пилу, токсикоз-хімічних речовин, несприятливого мікроклімату, фіз. навантаження(арк. справи 4).

За повідомленням про професійне захворювання від 13.06.2008 року ОСОБА_1 було вперше встановлено професійне захворювання, в якому зазначено виробничий фактор, шкідлива речовина, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання вугільно-породний пил (арк. справи 5).

З акту № 4 розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 25.06.2008 року стосовно ОСОБА_1 вбачається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в умовах запиленості гірничих виробіток, що перевищують ПДК пилу: підземний стаж 10 років 5 місяців, з них прохідник 10 років, у тому числі на шахті «ім..Д.С. Коротченка» - прохідник(з 1983 року по 1992 рік) , запиленість гірничих виробіток складала від 50-150 мг/м.куб при ПДК 10 мг/м.куб; шахта «Україна» - 06.02.2006 року по 20.09.2006 року прохідник, запиленість складала 70-120 мг/м.куб при ПДК 10 мг/м.куб; шахта «Росія» з 16.10.2006 року по 26.11.2007 року, запиленість гірничих виробіток складала від 30-160 мг/м.куб при ПДК 10 мг/м.куб.

Причиною професійного захворювання є недосконалість технологічних процесів; перевищення ПДК пилу в 3-16 разів; невиконання у повному обсязі заходів з боротьби з пилом на робочих місцях(арк. справи 6).

Висновком обласної МСЕК від 06.08.2008 року ОСОБА_1 вперше було встановлено 45 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено 3 групу інвалідності(арк. справи 7-8).

З наданих позивачем медичних документів вбачається, що він проходив стаціонарне, амбулаторне лікування в Селидівській ЦМЛ, інституті медицини праці м.Київ і інших лікарських лікувальних закладах(арк. справи 9-16).

Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У частині першій статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 45 %, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 13 500, 00 грн., і цей розмір вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

Вказаних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №235/975/17.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Селидіввугілля», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 13500(тринадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.К.Маркса, 41, () на користь держави: (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача(код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 768(cімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ДП «Селидіввугілля», юридична адреса: 85400, Донецька область, м.Селидове, вул.К.Маркса, 41, .

Третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Свободи, 5, .

Повний текст рішення складено і підписано 26 лютого 2020 року.

Суддя З.М. Коліщук