Справа № 647/662/20
№ провадження 2/647/228/2020
08.09.2020 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: Кириленко М.О.
за участю секретаря: Онус О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , інтереси якого за договором представляє адвокат Ільїна Тетяна Анатоліївна до ОСОБА_2 , Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області в особі державного реєстратора Розковерко Олександра Сергійовича; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТС-АГРОПРОДУКТ" про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора,
Ухвалою суду від 10.04.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 11.08.2020 року справу було призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Ільїна Т.А в судове засідання не з`явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, з підстав викладених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник третьої особи ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» в судове засідання не з`явився, заявою просив розглянути справу за їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог поклався на розсуд суду.
Відповідачі ОСОБА_2 та державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Милівської сільської ради Бериславського району Розковерко О.С. про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення. Причину своєї неявки не повідомили, відзив на позов не подали.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положенням ст.5 ЦПК України визначено, що суд, здiйснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до положень ст. 13 Закону України Про оренду землі , договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України).
Згідно ч. І ст.14 Закону України Про оренду землі , договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 4 ст. 124, ст. 125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно вказаного договору, зокрема п. 8, він укладений строком на 27 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк.
Згідно п. 43 договору, він набирає чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації.
З вказаної інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_2 , 01.01.2018 року було укладено договір оренди земельної ділянки з ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ». .
Таким чином, з 06.11.2018 року, тобто з дня прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вище зазначеного договору, ОСОБА_2 є орендодавцем однієї і тієї земельної ділянки, орендарями якої одночасно є ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ».
Відповідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 35 Закону України Про оренду землі спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про оренду землі, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Пунктами 36-40 договору оренди, укладеного 25.10.2012 року між ФОП ОСОБА_1 та уповноваженою особою ОСОБА_3 , передбачено зміна умов договору і припинення його дії. Зокрема, згідно п. 39, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі від 25.10.2012 року, не був розірваний чи скасований, його дія, як вбачається зі змісту договору, не припинена, а відтак ОСОБА_2 не мав правових підстав укладати договір оренди на ту ж земельну ділянку з іншим орендарем.
Отже, суд вважає, що відповідно до положень п. в ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір оренди землі, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельні ділянки правомірно перебували в оренді іншого орендаря.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
В даному випадку, позивач не є стороною договору оренди від 06.11.2018 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16.
А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.
Як наслідок недійсності правочину, представник позивача просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 6 Закону України Про оренду землі , статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації в ДРРПНМ.
Частиною другою статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до ДРРПНМ вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що у разі недійсності договору оренди земельної ділянки в орендаря за таким договором не виникає право оренди земельної ділянки, з огляду на що підлягає скасуванню державна реєстрація права оренди цього орендаря, здійснена в ДРРПНМ на підставі такого договору.
У зв`язку з тим, що оспорюваний договір визнаний недійним, вимоги позивача в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію вказаного договору оренди землі також підлягають задоволенню.
Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в сумі 4 204 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову, на відповідача.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги представник позивача надала договір про надання правової допомоги № 8/20 від 29.01.2020 року; акт виконаних робіт, розрахунок суми гонорару за правову допомогу; квитанцію до прибуткового касового ордеру №8/20 про сплату 6000 грн. витрат.
Як зазначено в даному розрахунку, на попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин; складання договору про надання правової допомоги витрачено 1 годину, для вивчення матеріалів справи та судової практики витрачено 1 годину, підготовка позовної заяви та документів до Бериславського районного суду Херсонської області витрачено 2 години, представництво інтересів клієнта в суді (судові засідання 13.05.2020 року, 10.06.2020 року, 11.08.2020 року, 08.09.2020 року) витрачено 2 години.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Судом встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу були неминучими. Проте, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 6000 гривень є завищеним, оскільки адвокат жодного разу не була присутня в судових засіданнях.
З урахуванням викладеного та положень ч.ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень.
За таких обставин стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень та судовий збір в сумі 4204 гривень.
Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 89, 206, 263-265 ЦПК України, суд
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , інтереси якого за договором представляє адвокат Ільїна Тетяна Анатоліївна - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 та Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області в особі державного реєстратора Розковерко Олександра Сергійовича судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 4 204 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 та Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області в особі державного реєстратора Розковерко Олександра Сергійовича судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.О.Кириленко