Справа № 683/1240/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області:

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

з участю секретаря Свідерської К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати незаконним та скасувати протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України за № 11 від 18 квітня 2019 року в частині зняття його разом із членами сім`ї у складі трьох осіб з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України; визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року» № 108-АГД; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України поновити його разом зі складом сім`ї у складі трьох осіб на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 18 квітня 2019 року зі збереженням часу перебування на обліку з 25 березня 1999 року в загальній черзі та в пільговій першочерговій черзі з 04 березня 2016 року; стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на його користь 10 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2018 року № 193 його було звільнено з військової служби у запас за пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату. Станом на момент звільнення позивача його вислуга років у Збройних Силах України складає в календарному обчислені 25 років, пільгова вислуга 11 місяців.

Рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року, яке оформлено протоколом №11, ОСОБА_1 разом із членами його сім`ї було знято з квартирного обліку. Підставою для прийняття такого рішення слугував п.19 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року.

ОСОБА_1 вказує, що на підставі рапорту 25 березня 1999 року його було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 зі складом сім`ї 3 особи, в тому числі дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 . З 04 березня 2016 року позивач був включений у списки осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень, як учасник бойових дій.

Позивач вважає своє зняття з квартирного обліку незаконним, таким, що порушує його конституційні права, оскільки він разом із членами сім`ї у 1999 році був правомірно зарахований на квартирний облік, а тому зняття його з цього обліку суперечить Конституції України, Житловому кодексу. Разом з тим, пунктом 19 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, на яку посилається відповідач в оспорюваному рішенні житлової комісії, не врегульовано питання зняття військовослужбовців з квартирного обліку, які звільнені в запас, оскільки вказані норми регулюються пунктом 21 цієї інструкції.

Крім того, позивач зазначає, що його вислуга на військовій службі становить більше 20 років, власного житла його сім`я не має, а тому він має право на одержання житла для постійного проживання, у зв`язку з чим повинен перебувати на квартирному обліку.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за власним бажанням у зв`язку із закінченням строку контракту, а така підстава звільнення, з огляду на п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.19 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, не передбачала залишення на квартирному обліку.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із членами його сім`ї (дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 ) на підставі рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 № 17 від 23 листопада 2007 року був зарахований з 25.03.1999 року на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, а на підставі рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 №23 від 04 березня 2016 року їх із цієї дати включено також у списки осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2018 року №193 ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача Сухопутних військ ЗС України від 22.08.2018 року №369 з військової служби у запас за пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Старокостянтинівського об`єднаного міського військового комісаріату. Згідно з цим наказом вислуга років позивача у Збройних Силах України становить в календарному обчислені 25 років, пільгова вислуга 11 місяців.

Відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року, яке оформлено протоколом №11, ОСОБА_1 разом із членами сім`ї було знято з квартирного обліку на підставі п.19 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (далі Інструкція).

Зазначені обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються матеріалами облікової (квартирної) справи №1444 про перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.37 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно зі ст.38 ЖК Української РСР встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Радою Міністрів УРСР і Укрпрофради 11.12.1984 року №470 були затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Згідно з п.10 цих Правил громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (п.1 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.3 даного Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п.30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081.

ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 25 років та перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 25 березня 1999 року до 18 квітня 2019 року зі складом сім`ї 3 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 04 березня 2016 року до 18 квітня 2019 року. За цей період житлом за рахунок Міністерства оборони він не забезпечувався. Звільнений позивач в запас на підставі пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як особа, яка проходила службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та яка вислужила не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вона не висловила бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, є учасником бойових дій, має необхідну вислугу років, що дає право на пенсійне забезпечення. А отже, з урахуванням положень викладеного вище законодавства підстави для зняття позивача з квартирного обліку були відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 683/2199/18 (провадження № 61-17451св19).

Посилання представника відповідача саме на п.19 розділу VI Інструкції як на підставу зняття позивача з квартирної черги не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до п.19 розділу VI Інструкції на обліку залишаються військовослужбовці, у тому числі, які виключені зі списків особового складу військових частин, та члени їх сімей у разі: відрядження до державних органів, підприємств, організацій, установ (у тому числі до військових прокуратур), а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі; направлення до інших держав для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національних контингентів або національного персоналу, а також закордонних дипломатичних установ України; направлення на навчання до військових навчальних закладів (на весь період навчання); направлення військовослужбовця на лікування (реабілітацію) внаслідок поранень (контузії) або через хворобу; захоплення в полон або заручником; визнання особи безвісти відсутньою (до визнання її померлою).

Ці норми є імперативними та не можуть трактуватись відповідачем як підстава для зняття позивача з квартирного обліку, оскільки вказане питання регламентоване та визначене пунктом 21 розділу VI Інструкції, згідно яким зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Фактично без внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, - нормативних актів вищої юридичної сили, внаслідок іншого їх тлумачення Інструкцією звужено зміст та обсяг існуючих прав і свобод військовослужбовців.

Забезпечення військовослужбовців належним житлом за безперервну військову службу є певною соціальною допомогою, підтримкою, додатком до основних джерел існування і спрямовані на реалізацію конституційного права кожного громадянина на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48 Конституції України). Таким чином, при вступі на службу позивачу було державою гарантоване певне забезпечення і компенсації, які фінансуються із бюджету. Зупинення або звуження змісту і обсягу гарантованих конституційних соціальних прав є недопустимим і не повинні погіршувати становище особи, а тому позивач має право отримати житло з державного фонду.

Крім того, зазначені положення Інструкції суперечать нормам ЖК Української РСР, зокрема ст.37 цього Кодексу, яка передбачає право працівників, які залишили роботу (службу) на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію залишатися на квартирному обліку нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.

Отже, військовослужбовець у разі звільнення з військової служби має право залишатись на квартирному обліку при наявності вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення.

Оскільки ОСОБА_1 незаконно знято з квартирної черги, чим порушено його право на одержання житла, позов у частині скасування рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку, скасування наказу та поновлення його на квартирному обліку підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Будь-яких доказів того, що оскаржувані дії відповідача будь-яким чином призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, позивачем не надано, а самого лише посилання на протиправність дій суб`єкта владних повноважень недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, судом таких обставин не встановлено, суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

При поданні позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 768,4 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 76-80, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №11 від 18 квітня 2019 року про зняття з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 із членами його сім`ї у складі двох осіб.

Визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року №108-АГД «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року».

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 із членами його сім`ї у складі двох осіб на обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей, в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку, станом на 18 квітня 2019 року із збереженням часу перебування на обліку з 25 березня 1999 року в загальній черзі та у пільговій першочерговій черзі з 04 березня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь держави 1921 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне рішення суду складене 12 лютого 2020 року.

Суддя