КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2590/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ДП «Науково-дослідний проектний інститут землеустрою» про визнання недійсним державної реєстрації прав та їх обтяжень,

УСТАНОВИВ:

у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсною з моменту вчинення державну реєстрацію права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення вищезазначеного позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також шляхом заборони представникам ПАТ «Укрсоцбанк» та будь-яким третім особам вчиняти дії щодо спірної квартири, зокрема: входження, вселення та реєстрацію представників ПАТ «Укрсоцбанк» та третіх осіб в спірній квартирі, як постійних чи тимчасових мешканців.

Своє клопотання заявник обґрунтував тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач має право розпорядження спірним майном, в тому числі - право відчужити його будь-яким третім особам за цивільно-правовою угодою, що потягне за собою подальшу перереєстрацію права власності на спірне майно та унеможливить реальне виконання рішення суду.

Також зазначено, що відповідач за час розгляду справи в суді матиме право вселення, та реєстрації будь-яких осіб у спірну квартиру, що створить у них відповідні житлові права.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Заборонено представникам Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», код ЄДРОПУ: 00039019, вчиняти будь-які дії спрямовані на входження представників ПАТ «Укрсоцбанк», вселення представників ПАТ «Укрсоцбанк», та їх реєстрації в об`єкті нерухомого майна - квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що між сторонами дійсно виник спір, однак позивачем не додано жодного документа, який би підтверджував існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також зазначено, що приймаючи до розгляду заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 152-154 ЦПК України, не звернув уваги на те, що заява не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, не дослідив необхідність застосування зустрічного забезпечення з урахуванням необхідності гарантування виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 , забезпечених іпотекою.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи (ч.2 ст.149 ЦПК).

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується накладенням арешту на майно. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд виходив із того що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або ж унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист порушених прав позивача та створити небезпеку заподіяння шкоди його правам та законним інтересам у випадку відчуження відповідачем нерухомого майна.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у оспоренні законності реєстрації за відповідачем права власності на належне йому нерухоме майно, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. "Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Погоджуючись із ухвалою судді, колегія суддів враховує те, що вжиті заходи у вигляді арештуквартири не призведуть до суттєвого обмеження прав відповідача АТ "Укрсоцбанк".

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає приписам ст.151 ЦПК України, оскількив ній не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а тому суд мав повернути її заявниці. Зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не позбавляють відповідача права звернутись до суду із заявою про застосування зустрічного забезпечення у відповідності до вимог статті 154 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні докази про намір банку як іпотекодержателя провести відчуження цієї квартири, є необґрунтованими з наступних міркувань.

По-перше, АТ "Укрсоцбанк" на разі є власником спірної квартири, а відтак як титульний власник в будь-який час має можливість провести відчуження належної йому квартири або ж розпорядитись нею іншим чином, в тому числі і здійснивши вселення або реєстрацію місця проживання в ній інших осіб.

По-друге, відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк надає особам банківські і фінасові послуги метою яких є отримання прибутку у вигляді грошових коштів, а тому існують достатні підстави вважати, що для отримання грошових коштів АТ "Укрсоцбанк" може провести відчуження квартири.

По-третє, набуття права власності АТ "Укрсоцбанк" на спірну квартиру пов`язане із зверненням стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неповерненням позичальником ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів, які банк має намір у такий спосіб повернути, що у свою чергу дає достатні підстави вважати, що з метою повернення грошових коштів банк може провести відчуження квартири.

Можливе відчуження відповідачем нерухомого майна, правомірність набуття права на яке оспорює позивач за умови задоволення його вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду, про що вірно вказав в ухвалі суд першої інстанції, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачу доведеться також оспорювати, звертаючись із новими позовами.

Отже, вжиті судом заходи у вигляді арешту безпосередньо стосуються предмета спору та поновлення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 369, 374,375, 381-384 ЦПК України,апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк»залишити без задоволення

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Писана Т.О.