Дата документу 03.09.2020
Справа № 334/780/20
Провадження № 2/334/2149/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі - Череп М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, вказавши у позові, що з 11.06.2010 року по 22.11.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Після сімейної сварки у січні 2018 року ОСОБА_2 вигнав позивачку з дитиною з квартири, перешкоджав забрати свої особисті речі і речі сина і добровільно поділити майно, яке набуте за сім років подружнього життя.

Крім майна, яке залишилося в квартирі, вони за спільні грошові кошти придбали автомобіль Voikswagen Passat, зеленого кольору, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі довідки - рахунку серії ВІА № 621451 від 10.09.2014р., виданої ТОВ «Авто Драйв 2012». Свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 від 18.09.2014 року.

Вказаний транспортний засіб 21.08.2018 року на підставі договору купівлі-продажу № 7513/18000715, виданого Запорізькою філією ТОВ «Авто-Статус» було відчужено колишнім чоловіком. Покупцем був ОСОБА_3 .

При цьому, відповідач ОСОБА_2 діяв на свій розсуд, проти волі позивача і не в інтересах сім`ї. Позивач згоди на відчуження автомобіля не давала, домовленості щодо поділу спільного майна досягнуто не було, тому покупець і продавець в таких умовах діяли недобросовісно.

Позивач просить суд визнати недійсним договір № 7513/18/000715 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: автомобіля Voikswagen Passat, зеленого кольору, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VSN-код НОМЕР_3 , укладений 21.08.2018 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає. Вважає, що позивач не надала суду доказів того, що їй не було відомо про продаж автомобіля, дане рішення було прийнято спільно, позивач була присутня під час оформлення куплі-продажу автомобіля і грошові кошти отримані від продажу автомобіля були поділені між ними. Покупець ОСОБА_3 був обізнаний, що автомобіль належав подружжю ОСОБА_2 і усвідомлював, що існує згода дружини на продаж автомобіля і не наполягав на нотаріальному посвідчення договору. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явивася, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав відзив на позов, в якому зазначив, що відсутність згоди дружини на продаж автомобіля не може бути підставою для визнання такого договору недійсним. Позивач не надала доказів того, що він знав або не міг не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, у свідоцтві про право власності на транспортний засіб ОСОБА_2 зазначений як єдиний власник. Просив у задоволенні позову відмовити.

Слід зауважити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2010 року, який рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2018 року було розірвано (а.с. 13).

У період шлюбу ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, у тому числі 18.09.2014 року сторонами придбано спірний автомобіль Voikswagen Passat, зеленого кольору, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VSN-код НОМЕР_3 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 15). На підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018 року № 7513/18/000715, виданої Запорізькою філією ТОВ «Авто-Старт», спірний автомобіль, відповідачем ОСОБА_2 було відчужено на користь відповідача ОСОБА_3 . Після реєстрації права власності за ОСОБА_3 автомобілю присвоєно реєстраційний держномер НОМЕР_4 .

Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Як пояснила позивачка у судовому засіданні, вона не знала про укладення вказаного договору купівлі-продажу і на підтвердження надала суду копію журналу запису до перукарні, виписку з рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої позивач розраховувалася 21.08.2020р. у салоні краси «Центр косметології» (м.Запоріжжя, вул..Південнукараїнська, 5) та магазині «Даруй добро» ( АДРЕСА_1 ).

Суд критично відноситься до пояснень відповідача ОСОБА_2 , викладених у відзиві на позов та його пояснень, що позивач особисто приймала участь у продажу автомобіля, узгоджувала ціну з покупцем та отримала гроші від продажу автомобіля, а також те, що ОСОБА_3 знав, що автомобіль належав сім`ї ОСОБА_2 .

У відзиві іншого учасника угоди, відповідача ОСОБА_3 вказано, що позивач не довела, що він знав або не міг не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, адже ОСОБА_2 вказаний єдиним власником.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Так, Верховним Судом України в постанові від 27.01.2016 року по справі № 6-1912цс15 висловлено правову позицію, згідно якої укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку суд приходить до висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60-61, 63, 65, 70-71 СК України, ст. ст. 183, 365, 369, 372 ЦК України, ч. 2 ст. 89, ч. 1 ст. 133, ч. 4 ст. 137, ч. 2 ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір договір № 7513/18/000715 купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: автомобіля Voikswagen Passat, зеленого кольору, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VSN-код НОМЕР_3 , укладений 21.08.2018 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.