справа № 489/962/20 провадження №2/489/1468/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_8

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ СК «Галицька»), ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24350,00 грн. та в рахунок моральної шкоди 50000,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказав, що 02.10.2019 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «ЗІЛ 4331», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу будинку № 6 в м.Миколаєві по просп. Богоявленському здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його транспортний засіб марки «Daewoo Nexia» тримав механічні пошкодження. Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, встановлена постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13.11.2019. Сума ремонту його автомобіля Daewoo Nexia, відповідно до рахунку-фактури № СФ-00048 від 12.12.2019 складає 24350,00 грн.

Так як власником автомобіля «ЗІЛ 43331» є ОСОБА_2 , ним керував ОСОБА_3 , а страхова компанія проігнорувала звернення про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, позивач вважає, що стягнення заподіяної йому шкоди має здійснюватися на його вибір шляхом солідарного її стягнення з відповідачі.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в задоволенні заявлених до нього позовних вимог просив відмовити, так як відшкодування завданої шкоди має здійснювати страхова компанія. Також пояснив, що автомобіль «ЗІЛ 43331», який зареєстровано на його ім`я, використовується ОСОБА_3 , якому він його передав.

Відповідачі ПрАТ СК «Галицька» та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

Суд, вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 02.10.2019 о 09:30 годині ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ЗІЛ 4331», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , поблизу будинку № 6 в м. Миколаєві по просп. Богоявленському при виконанні маневру перестроювання був неуважний, не стежив за зміною дорожньої обстановки, не надав переваги в русі транспортному засобу - автомобілю марки «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку по полосі на яку він мав намір здійснити перестроювання, в результаті чого здійснив з ним зіткнення, чим порушив підпункту «б» пункту 2.3, пункту 10.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху). В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вина водія ОСОБА_3 встановлена постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13.11.2019 по справі № 477/2597/19.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗІЛ 4331», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.10.2018, який укладений з ПрАТ СК «Галицька».

Відповідно до вказаного полісу страхувальником є ОСОБА_3 . Страхова сума за шкоду задану ману становить 100000,00 грн., а франшиза 2000,00 грн.

Із наданих позивачем доказів встановлено, що 12.12.2019 він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Так як відповіді на своє звернення не отримав, повторно звернувся до страхової компанії 11.02.2020, на яке йому відповіді також надано не було.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_6 пояснив, що так як він перебував в лікарні то його дружина також повідомила страхову компанію про страховий випадок, направши 28.11.2019 заяву на адресу ПрАТ СК «Галицька».

Позивач пояснив, що так як страхова компанія жодних дій з виконання своїх зобов`язань не здійснила, а він більше не міг чекати відповіді та страхової виплати, то за власний рахунок відремонтував транспортний засіб, витративши на його ремонт 24350,00 грн., що підтвердив рахунком фактури № СФ-00048 від 12.12.2019 та актом № 3 від 22.05.2020 на вказану суму, складеним ФОП « ОСОБА_7 ».

При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 755/18006/15-ц.

Таким чином, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «Галицька», а також умови полісу та розмір заподіяної майнової шкоди, на страхову компанію слід покласти обов`язок з відшкодування майнової шкоди в розмірі 22350,00 грн., оскільки відповідно до пункту 12.1 статі 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У даному випадку, розмір франшизи становить 2000,00 грн.

Так як за законом на страхувальника відшкодування франшизи не покладається, її відшкодування слід покласти на відповідача ОСОБА_3 , який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом марки «ЗІЛ 4331», який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , та який є винуватцем пригоди та через неправомірні дії якого позивачу заподіяно шкоду.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, перенесених внаслідок пошкодження його майна. Дискомфортом неможливості користуватися автомобілем, необхідністю здійснювати його ремонт, що в сукупності вплинуло на його стан здоров`я.

Відповідальною особою за відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою позивачу моральної шкоди є відповідач ОСОБА_3 .

Між тим, суд не в повній мірі погоджується із визначеним позивачем розміром моральної шкоди.

Так, за положеннями статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому, враховуючи встановлені обставини, глибину душевних страждань, перенесених позивачем через пошкодження його майна, зміною обстановки внаслідок неможливості користування транспортним засобом протягом тривалого часу, необхідністю відновлення автомобіля, а також ураховуючи розмір збитків та вимоги розумності і справедливості, суд вважає достатнім розміром для відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Доводи позивача про стягнення шкоди з відповідачів, які ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, згідно якої Верховний Суд України дійшов висновку про право потерпілого права вимоги способу захисту порушеного права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав, суд не погоджується, оскільки вони не відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 04.07.2018 в справі № 755/18006/15-ц.

З огляду на наведе, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення на користь позивача із страхової компанії 22350,00 грн. в рахунок страхового відшкодування, а з ОСОБА_3 2000,00 грн. франшизи та 5000,00 грн. моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити через безпідставність.

Як слідує з позовної заяви позивач просить стягнути на його користь 4000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, та витрати на сплату судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За частиною другою, третьою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак позивач не надав суду доказів фактичного несення витрат на правничу допомогу та детального опису наданих йому адвокатом послуг і їх вартість, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів таких витрат.

Так як позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача з відповідача ПрАТ СК «Галицька» підлягає стягненню 222,78 грн. судового збору, а з ОСОБА_3 109,11 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Цивільний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» на користь ОСОБА_1 22350,00 грн. в рахунок страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. франшизи та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Стягнути в рахунок відшкодування судового збору на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» 222,78 грн., а ОСОБА_3 109,11 грн.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Галицька», , місцезнаходження: м.Івано-Франківськ, вул. Василяянок,22;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 14.09.2020.

Суддя І.В.Коваленко