Справа № 298/1250/19
Номер провадження 2/298/38/20
26 лютого 2020 року смт. Великий Березний
Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої-судді Лютянської М.С.
при секретарі Брітовій Е.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Великоберезнянська селищна рада Великоберезнянського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який там не проживає тривалий час, не бере участі в утриманні будинку. Позивач зазначав, що реєстрація відповідача за вказаною вище адресою створює для нього перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні даним будинком, а відповідач у добровільному порядку такі не усуває, тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку та зняти його з реєстраційного обліку в судовому порядку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому справа розглядається за його відсутності, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутністю сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що стверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 вересня 2002 року та копією довідки№5761 від 19 вересня 2003 року виданої Комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації».
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії сторінки з будинкової книги, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в зазначеному будинку АДРЕСА_1 .
З акту про встановлення факту від 29 вересня 2016 року складеного депутатом Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області ОСОБА_3 , сусідами-свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вбачається, що внаслідок обстеження в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 в зазначеному будинку не проживає у зв`язку з переїздом.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права власності є підставними та підлягають задоволенню, оскільки відповідач, будучи зареєстрованим в житловому будинку, який належить на праві приватної власності позивачеві, не проживає в ньому тривалий час, чим чинить перешкоди в здійсненні права власності, а тому ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
З 04 квітня 2016 року в Україні набув чинності закон №888-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року. З 04 квітня 2016 року Державна міграційна служба України втратила функції реєстрації місця проживання громадян. Дана робота покладена на органи місцевого самоврядування.
Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 р. № 207 встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації.
Тому, суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2-8, 13, 19, 76-82, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., як судовий збір.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуюча М.С.Лютянська