Провадження № 2/201/1255/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2019 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 19 квітня 2002 року по 28 квітня 2007 року. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2006 року з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На даний час витрати на дитину зросли. Розмір аліментів призначений за попереднім рішенням суду є недостатнім для утримання дитини. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3200 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття із індексацією відповідно до закону.

Позивач надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити без її участі.

Відповідач також надав до суду про розгляд справи без його участі та з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також у матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, у кому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю, посилаючись на те, що на даний час на його утриманні окрім доньки ОСОБА_3 , перебуває його непрацездатна мати пенсійного віку та малолітня дитина, які з ним проживають.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 19 квітня 2002 року, який 28 квітня 2007 року було розірвано (а.с. 11-12).

Від указаного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). Дитина проживає разом з позивачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2006 року було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на користь матері ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-17).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За вимогами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17.

Суд також зазначає, що якщо розмір аліментів, визначений судом, менше мінімального розміру, передбаченого ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених ст. 192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них.

Тобто позивач не довела обставини, які дають підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а саме у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати з відповідача не стягуються, разом із тим, позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев