Номер провадження 2/243/57/2020
Номер справи 243/402/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентини Іванівни, ОСОБА_4 ,

вимоги позивача: про визнання договору дарування недійсним,

учасники справи: не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача.

1.16.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентини Іванівни, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що у м.Слов`янськ мешкають її родичі - ОСОБА_5 , яка є її двоюрідною сестрою, ОСОБА_4 - син цієї двоюрідної сестри, ОСОБА_2 - дружина ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 - їх син. До 2011 року ОСОБА_5 мешкала в кімнаті комунальної квартири мікрорайону Семенівка у м.Слов`янськ та мала гостру потребу в поліпшенні своїх житлових умов, оскільки взимку в кімнаті було дуже холодно, що викликало у неї загострення хвороби нирок. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_6 в цей час мешкали в однокімнатній квартирі в центрі міста, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в 2010 р. придбали собі квартиру більшої площі, яку зареєстрували на ім`я ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , з їх слів вартість цієї квартири становила 16000 доларів США. В зв`язку із придбанням цієї квартири вони отримали позику у свого знайомого на ім`я ОСОБА_7 в сумі 11000 доларів США строком на 1 рік. Отримуючи гроші в борг подружжя ОСОБА_8 розраховували, що зможуть відчужити свою квартиру, розташовану в центрі міста, та повернути борг чоловікові на ім`я ОСОБА_7 . Однак, продати зазначену квартиру вони не змогли чи не виявили бажання, а строк повернення позики ОСОБА_7 наближався, тому він почав вимагати повернення боргу в сумі 11000 доларів США. Про ці події їй стало відомо зі слів її двоюрідної сестри ОСОБА_5 .

Трохи пізніше ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулися до неї, розповівши про ситуацію, що склалася. Оскільки інших родичів позивачка не має, вона повідомила їх про те, що у неї є гроші та вона має змогу позичити (надати в позику) грошові кошти в сумі 11000 доларів США для повернення боргу ОСОБА_7 , але за умови, що її сестра ОСОБА_5 буде мешкати в однокімнатній квартирі в центрі міста, і отримані від неї гроші вони поступово будуть повертати, у сумі не менше 1000 доларів США щорічно. Встановлюючи такі умови позивач перш за все враховувала, що вони є її родичами, ОСОБА_5 постійно скаржилася на свій стан здоров`я щодо хвороби нирок та на її погані умови проживання в комунальній квартирі, а також вважала, що повернення суми в 100 доларів США щомісячно не буде неможливим для позичальників. З її умовами щодо отримання позики та порядком повернення боргу позичальники погодилися та підтвердили, що такі умови позики дійсно будуть справедливими.

Позивач зазначає, що у 2011 р. у неї була така суттєва сума грошових коштів, оскільки вона мала у банку депозит в євро, наприкінці травня 2011 р. - на початку червня 2011 р. вона зняла грошові кошти з депозитного рахунку, які обміняла на національну валюту у сумі приблизно 88000,00 грн., а потім придбала 11000 доларів США. З вказаною сумою грошових коштів вона поїхала до м.Слов`янська, де і надала як позикодавець 11000 доларів США в борг позичальникам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначений правочин у письмовому вигляді вони не оформлювали, оскільки позивач вважала, що достатньо слова її родичів, які чесно повернуть отримані в борг грошові кошти. Однак, до 01.11.2018 р. позичальники суму боргу не повернули позивачу ні повністю, ні в частині, неодноразово зазначаючи в телефонних розмовах, що грошових коштів для сплати боргу у них немає. З урахуванням наведених обставин позивач була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення боргу та відсотків за користування грошовими коштами, ухвалою суду від 15.11.2018 р. провадження у справі було відкрито.

Згодом позивачу стало відомо, що 10.01.2019 р. ОСОБА_2 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_3 . До 23.11.2018 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було жодної інформації щодо власників цієї квартири. Таким чином, на думку позивача ОСОБА_2 , будучи обізнаною з початком судового провадження, усвідомлюючи, що ціна позову є значною, задля запобігання можливості накладення арешту на її майно, перереєструвала право власності на однокімнатну квартиру на свого сина, оформивши цей правочин договором дарування. Тобто, дійсним наміром укладання вказаного договору дарування було не дарування цієї квартири, а зловживання своїми правами з метою подальшої неможливості стягнення з неї боргу за рахунок продажу цієї квартири.

Посилаючись на наведені обставини, положення ст.ст.203, 216, 234 ЦК України позивач просила суд визнати недійсним договір дарування № 1545 від 23.11.2018 р., та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України, та стягнути з відповідачів судові витрати.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

2.Позивачем ОСОБА_1 подане клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати у приватного нотаріуса Соловар В.І. договору дарування № 1545 від 23.11.2018 р. та документів нотаріальної справи щодо підготовки та укладання вказаного договору.

3.Позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

4.Позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про розгляд справи за її відсутності, яке обґрунтоване неможливістю її явки у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я.

5.Представником відповідачів адвокатом Винник З.Г. подано заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності відповідачів, у задоволенні позову просила відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

6. Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 24.01.2019 р. провадження по справі відкрито, призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.30).

7. Ухвалою суду від 24.01.2019 р. заява про забезпечення позову задоволена, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.31).

8. Ухвалою суду від 20.03.2019 р. підготовче провадження у справі закрито, призначено до судового розгляду по суті та зупинено провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи (а.с.83).

9. Ухвалою суду від 14.01.2020 р. справу прийнято до провадження після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання (а.с.96).

10. Ухвалою суду від 05.02.2020 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.108).

11. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12. Згідно з довідкою КП БТІ від 22.11.2018 р. право власності ан квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 р. зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В. 15.08.1995 р. № 424, дата реєстрації - 21.08.1995 р. (а.с.14).

13. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.01.2019 р. квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 1545 від 23.11.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І. (а.с.15).

14. Відповідно до договору дарування квартири № 1545 від 23.11.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., ОСОБА_2 безоплатно передала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру під номером АДРЕСА_2 (а.с.46-47).

15. Згідно з договором купівлі-продажу квартири № 424 від 15.08.1995 р. ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с.48-49). Право власності ОСОБА_2 зареєстроване в КП БТІ 21.08.1995 р. (а.с.49, зв.).

16. З довідки КП ЖЕК № 7 № 667 від 22.11.2018 р. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована ОСОБА_5 (а.с.51).

17. ОСОБА_4 23.11.2018 р. було надано згоду на дарування його дружиною ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 , яка була придбана ними в період шлюбу, ОСОБА_3 (а.с.53).

18. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 23.11.2018 р. відомості про ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в реєстрі відсутні (а.с.54, 55, 57).

19. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.11.2018 р. відомості про реєстрацію права власності та заборону відчуження стосовно об`єкта - квартира АДРЕСА_4 відсутні (а.с.56).

20. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.11.2018 р. щодо суб`єкта ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за нею ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 2-4705 від 16.11.2010 р., посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори (а.с.58, 59).

21. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 57627697 від 23.11.2018 р., відомості про боржників ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні (а.с.60).

22. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2019 р. у справі № 243/11267/18, яке набрало законної сили 06.06.2019 р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: КП Бюро технічної інвентаризації, реєстраційна служба Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, Слов`янська міська рада про стягнення боргу та відсотків за користування грошима відмовлено, скасовано арешт, накладений на квартири, які належать ОСОБА_2 . З мотивувальної частини рішення вбачається, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами був укладений правочин судом не здобуто, власні пояснення позивача в якості свідка та звукозаписи телефонних розмов з відповідачами не можуть бути взяті до уваги, оскільки у своїй сукупності не є достатніми для задоволення позову (а.с.92-95).

V. Оцінка суду.

23. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

24. Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачається принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, саме позивач наділений правом визначення та зміни предмета та підстави позову. Обмеження щодо реалізації цих прав визначаються на певній стадії розгляду справи.

25. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

26. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

27. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

28. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

29. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Велика Палата Верховного Суду не побачила підстав для відступу від цих висновків, про що зазначила у своїй постанові від 03.07.2019 р. у справі № 369/11268/16-ц.

30. Велика Палата Верховного Суду врахувала, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, прийшла до висновку, що така протизаконна мета, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

31. Таким чином, позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом, та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

32. Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відчужуючи 23.11.2018 р. належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 своєму синові ОСОБА_3 , була обізнана про відкриття судом провадження за позовом ОСОБА_1 до неї, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу та відсотків за користування грошовими коштами 15.11.2018 р. Тобто, небезпідставним є припущення позивача, що відповідач ОСОБА_2 могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

33. В той же час рішенням суду від 26.04.2019 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу та відсотків за користування грошовими коштами відмовлено, зазначене рішення не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили 06.06.2019 року.

34. Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що станом на момент розгляду справи позивачем не надано суду доказів про наявність невиконаних фінансових зобов`язань ОСОБА_2 перед позивачем. Таким чином, хоча позивачем у справах про визнання правочину недійсним, крім учасників правочину, може бути особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин, однак з наданих суду доказів встановлено, що спірний правочин не може порушувати права та інтереси позивача ОСОБА_1 , оскільки наявність будь-яких невиконаних фінансових зобов`язань відповідача ОСОБА_2 перед позивачем не встановлено, будь-яких судових рішень та виконавчих проваджень стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів немає. Тобто, звертаючись до суду із цим позовом, позивачем ОСОБА_1 не доведено в чому полягає порушення її прав та законних інтересів укладанням оспорюваного договору відповідачами. З урахуванням наведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

35. Оскільки при розгляді зазначеної справи судом були застосовані заходи забезпечення позову у виді арешту майна, суд вважає необхідним у відповідності до положень ч.9 ст.158 ЦПК України, згідно з якою у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, зазначити про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом 24 січня 2019 року.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

36. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

37. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1495,93 грн. та 384,20 грн., тому з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 203, 216, 717 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентини Іванівни, ОСОБА_4 , про визнання договору дарування недійсним залишити без задоволення.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом, а саме: скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 , накладений ухвалою Слов?янського міськрайонного суду від 24.01.2019 р. (номер запису про обтяження 30041036 від 28.01.2019 р.).

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв