Справа № 174/981/19
20 лютого 2020 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря - Волинець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - комунальний заклад «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради ,-
Позивач Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, ОСОБА_2 , є матірю малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у якої дитину відібрано без позбавлення батьківських прав на підставі рішення Вільногірського міського суду від 27.02.2018р., згідно рішення виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області малолітній дитині, надано статус позбавленої батьківського піклування, та влаштовано до КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. На користь даного закладу з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини.
За час перебування дитини в комунальному закладі мати відвідала дитину тільки один раз у травні 2018 року, більше дитиною не цікавилась протягом 4-х місяців. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує її.
Працівниками служби в справах дітей УСССДМ ДСГП 04.06.2019 року проведено ґрунтовну співбесіду з ОСОБА_2 , під час якої роз`яснено обов`язок батьків піклуватись про забезпечення необхідних умов життя, виховання, навчання дітей, письмово попереджено про передбачену чинним законодавством відповідальність за невиконання цього обов`язку. Під час співбесіди матері надано рекомендації звернутись до УСССДМ ДСГП для отримання нею соціальних послуг з метою формування навичок відповідального батьківства та налагодження стосунків з дитиною, однак відповідачка не змінила свого ставлення до доньки.
Тому позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав.
Учасники справи в судове засідання 20.02.2020 року не з`явилися, повідомлені належним чином. КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради просив розглядати справу за відсутності його представника та повідомив, що ОСОБА_2 за період з 13.12.2017 року по теперішній час відвідала дитину один раз. (а.с. 50). Представник позивача просила розглядати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала (а.с. 65). Відповідач відзив на позовну заяву не подала, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в судові засідання не з`явилась без поважних причин.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
Судом встановлено, що факт родинних відносин малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.12.2017 року (а.с.7).
Згідно витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України вбачається, що народження ОСОБА_1 , зареєстровано 07.12.2017 року у Вільногірському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, батько - ОСОБА_3 , відомості про матір - ОСОБА_2 (а.с.11).
Наказом директора ДСГП Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 218-ОД-17 від 07.12.2017 року, ОСОБА_1 , поставлена на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах (а.с. 12).
Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 12.12.2017року № 334/0/7-17 визнано доцільним вилучення малолітньої ОСОБА_1 із сім`ї гр. ОСОБА_2 ( а.с.13).

Відповідно до акту про факт передачі дитини ОСОБА_2 передала малолітню ОСОБА_1 начальнику ССД УСССДМ ДСГП ОСОБА_4 (а.с.14).

Згідно Акту про факт передачі дитини ОСОБА_1 від 13.12.2017 року, складеного у присутності сімейної медсестри КП ВМЦ ПМСД ОСОБА_5 , начальник ССД УСССДМ ДСГП ОСОБА_4 передала дитину - ОСОБА_1 , адміністрації КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» в особі ОСОБА_6 (а.с.15).

Листом т.в.о.начальника ССД УСССДМ ДСГП Левченко О.М., роз`ясненно відповідачці порядок відвідування дитини (а.с.16).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.02.2018 р. задоволено позов виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та ухвалено відібрати без позбавлення батьківських прав малолітню ОСОБА_1 у матері ОСОБА_2 (а.с.17-19).

Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 16.05.2018 р. № 158/0/7-18 «Про встановлення малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, позбавлення батьківського піклування та влаштувати її до КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» ДОР» (а.с.20).

Наказом № 135-ОД-18 від 16.05.2018 р. «Про взяття на облік дітей - сиріт та дітей, позбавлення батьківського піклування малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Т.в.о. начальника ССД УСССДМ ДСГП, зобов`язано організувати роботу щодо ОСОБА_1 , складення індивідуального плану соціального захисту дитини, формування особової справи стосовно останньої (а.с. 21).

Нотаріальна заява ОСОБА_2 про надання згоди на усиновлення її малолітньо доньки ОСОБА_1 ( а.с. 22).

ОСОБА_2 попереджалась службою у справах дітей УСССДМ ДСГП про відповідальність щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання, навчання дітей (а.с. 25,) та в своєю заявою на ім`я директора ДСГП від 04.06.2019 р. не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_1 . У своїй заяві від 04.06.2019 року ОСОБА_2 вказала, що вона не може забрати дитину, оскільки для цього немає умов і вона згодна з позбавленням її батьківських прав (а.с. 24, 25).

Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року № 165/0/7-19 визнано доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 (а.с. 26).

З акту обстеження умов проживання від 03.05.2019 року, складеного, головним спеціалістом з питань опіки та піклування Петренко Н.В., головним спеціалістом Буйнової Т.М. вбачається, що з метою перевірки умов проживання, створених для малолітньої ОСОБА_1 , було проведено обстеження умов проживання, результат відвідування - для проживання, виховання та розвитку малолітньої ОСОБА_1 , відсутні умови (а.с. 27).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 28.10.2019 року, складеного начальником ССД УСССДМ ДСГП Левченко О.М., головним спеціалістом з питань опіки та піклування Петренко Н.В., з метою перевірки стану житла малолітньої ОСОБА_1 , результат відвідування - для проживання, виховання та розвитку малолітньої ОСОБА_1 , відсутні умови (а.с. 28).

Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2011 року, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.33-36).

Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_9 (а.с. 37-40).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновок виконкому та попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.) Однак матеріалами справи підтверджується, що вказані умови дотримані.

Також у суду немає жодних сумнівів щодо того, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину, не утримує її матеріально, не приймає участь у їх розвитку та вихованню. А також подала нотаріально засвідчену заяву в якій надал згоду на усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або розміщення у будь-якому державному дитячому закладі (а.с. 22).

Вагомих та поважних причин щодо того, що у відповідача існуть перешкоди для здійснення своїх батьківських обов`язків - суду не наведено.

Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини ОСОБА_1 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мала би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судові витрати за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 1921,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 5, 7, 150, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 191,

243, 244 СК України, ст. ст. 150, 153, 157, 164, 165 Сімейного Кодексу України ст ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - комунальний заклад «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , органу опіки та піклування - виконавчому комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, для вжиття заходів щодо подальшого її влаштування відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1921,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик