Номер провадження: 22-ц/813/1461/20
Номер справи місцевого суду: 520/4876/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І..

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Івкової Лариси Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу народився ОСОБА_3 - актовий запис про народження №1555, вчинений Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

У лютому місяці 2019 року сторони припинили шлюбні стосунки і проживають окремо. Дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що батько дитини ухиляється від належного утримання і виховання сина.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 16 260 гривень щомісяця на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та аліменти в розмірі 8 500 гривень щомісяця на її - ОСОБА_2 - утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не надав, в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що він не ухиляється від виконання обов`язків щодо утримання дитини і сплачує щомісяця на утримання сина 4 000 гривень. На сьогодні він не працює і не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 5 000 гривень щомісяця, починаючи з 11.03.2019р. до ІНФОРМАЦІЯ_5 з урахування сум сплачених аліментів і з урахуванням індексів інфляції, аліменти у розмірі 1 921 гривень щомісячно на її утримання, починаючи з 11.03.2019р. до досягнення дитиною трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

У іншій частині позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнених аліментів на утримання дитини, зменшивши суму до 4 000 гривень та на утримання дружини до 1 000 гривень, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Адвокат Івкова Л.В. в інтересах ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції просить змінити в частині розміру аліментів на дитину та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 16 260 гривень щомісяця, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 25 лютого 2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Івкової Л.В. в інтересах позивачки ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині 2 статті 16 ЦК України.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині 3 статті 181 СК України, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У частині 1 статті 75 СК України зазначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (частина 2 статті 84 СК України).

Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 08 серпня 2017 року, актовий запис про реєстрацію шлюбу №1815, вчинений Київським районним у м. Одесі відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , актовий запис про народження №1555, вчинений Суворовським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с. 17).

У лютому 2019 року сторони у справі припинили шлюбні відносини, проживають окремо, дитина залишилась проживати разом з матір`ю, батько щомісяця сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 4 000 грн. (а. с. 64), але ця грошова сума не є достатньою для забезпечення дитині належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку дитини, тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Згідно медичної довідки Одеського національного медичного університету від 27 лютого 2019 року дитина страждає на хронічний атопічний дерматит середньої важкості (а. с. 18).

Наявна у справі виписка ПАТ АТ «Південний» з особового рахунку відповідача за період з 05 лютого 2016 року та 01 лютого 2019 року (а. с. 45, 46), довідка Адміністрації Державної прикордонної служби про перетинання відповідачем кордону №2660 від 15 березня 2019 року (а. с. 52) свідчать про періодичне отримування відповідачем доходів (заробітку) в іноземній валюті: періодично 4-5 місяці в рейсі, 4-5 місяців вдома.

Проаналізувавши банківську виписку про рух грошових коштів на рахунку відповідача, встановлено, що під час перебування ОСОБА_1 в рейсі його щомісячний дохід складає 5 147 дол. США, відповідно середньомісячний дохід упродовж року - 2 573 дол. США, або 68 148 грн..

Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я відповідача, дані про наявність у платника інших утриманців - дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків відсутні.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 01 січня 2019 року встановлено в розмірі 1 921 грн..

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з метою дотримання вимог закону, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, розмір аліментів слід в даному випадку визначити у розмірі 5 000 грн. Такий розмір забезпечить лише мінімум для існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З огляду на доходи відповідача, суд вважав, що ОСОБА_1 має матеріальну можливість сплачувати на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 1 921 грн..

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак, у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка була зобов`язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме, те, що відповідач в силу свого матеріального становища має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 16 260 щомісяця та на утримання дружини 8 500 грн. щомісяця, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, а саме, те, що він об`єктивно має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини більше ніж в розмірі 4 000 грн. щомісяця та на утримання дружини більше ніж 1 000 грн. щомісяця.

Однак ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачка не довела належними та допустимими доказами те, що в силу матеріального становища відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 16 260 грн. щомісяця та на утримання дружини в розмірі 8 500 грн. щомісяця.

Так, у пункті 18 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року Верховний Суд України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-УІІІ, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З копії виписки по банківському рахунку на ім`я позивачки

ОСОБА_2 , відкритому в АБ «Південний», про перерахування відповідачем ОСОБА_5

коштів за час перебування у рейсах, вбачається, що на вказаний банківський рахунок відбувалось надходження коштів, так 26.12.2017р. - 500 дол. США, 26.01.2018р. - 500 дол. США, 27.02.2018р. - 500 дол. США, 27.03.2018р. - 500 дол. США, 27.04.2018р. - 500 дол. США, 10.05.2018р. - 23 236,58 дол. США; 26.09.2018р. - 500 дол. США, 26.10.2018р. - 500 дол. США, 27.11.2018р. - 700 дол. США. 22.12.2018р. - 6 500 дол. США.

За одним контрактом відповідачем ОСОБА_1 було перераховано

25 736,58 дол. США, а саме: 26.12.2017р. - 500 дол. США, 26.01.2018р. - 500 дол. США, 27.02.2018р. - 500 дол. США, 27.03.2018р. - 500 дол. США, 27.04.2018р. - 500 дол. США, 10.05.2018р. - 23 236,58 дол. США, тому місячна зарплата відповідача ОСОБА_1 складає 5 147 дол. США.

Чергові перерахування коштів розпочались через 4 місяці - 26 вересня 2018 року. Отже, протягом року відповідач 6 місяців працює за контрактом, 6 місяців перебуває у відпустці.

Відповідно до інформації з АБ «Південний», на ім`я ОСОБА_1 відкрито

поточний рахунок № НОМЕР_1 у доларах США, з якого вбачається, що з

крюїнгової компанії SHIP MANAGEMENTPLE LTD 23 січня 2019 року перераховано

кошти у розмірі 13 341 дол. США.

З інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної

прикордонної служби України вбачається, що періодично відповідач ОСОБА_1

перетинає кордон України, а саме: 19.01.2016р. - в`їзд, 12.05.2016р. - виїзд; 14.09.2016р. - в`їзд, 10.01.2017р. - виїзд; 07.06.2017р. - в`їзд, 26.11.2017р. - виїзд; 30.04.2018р. - в`їзд, 31.08.2018р. - виїзд; 17.01.2019р. - в`їзд (а. с. 54).

Враховуючи розмір місячної зарплати відповідача, розмір його доходу за рік

складає 30 883,20 дол. США (5 147 дол. х 6 міс.), середній місячний дохід протягом року -

2 573.60 дол. США (30 883.20 дол. США : 12 міс., що еквівалентно 68 148.93 грн. (за курсом НБУ станом на 07.03,2019 року 1 дол.США=26,48 грн.)

Аналізуючи зазначені норми цивільного процесуального законодавства, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, вищезазначені обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що в порушення вказаних принципів цивільного процесу відповідач ОСОБА_1 не надав будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доказів щодо розміру його доходу, які надані позивачкою, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 не надав розрахунок свого дійсного щорічного доходу, що свідчить про недобросовісність відповідача при здійсненні своїх процесуальних та батьківських прав й ухилення від надання належних та достовірних доказів для правильного вирішення спору.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини».

Тому, посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що досліджені судом першої інстанції довідка банку про рух коштів, особистий рахунок, який на час розгляду справи був закритий, а також інформація про перетин державного кордону не містять інформації про місце працевлаштування відповідача та розмір його заробітної плати не приймаються до уваги.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову частково.

Інших правових доводів апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не містить.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_1 доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 4 000 грн. щомісячно й на утримання дружини в розмірі 1 000 грн. щомісячно немає.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, а також вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини розмір аліментів у твердій грошовій сумі повинен бути збільшений до 8 000 грн. щомісяця. Такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам малолітнього сина сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення. З урахуванням матеріального становища відповідача колегія суддів вважає можливим збільшити розмір аліментів на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку до 3 000 грн..

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що належних та достовірних доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі ним не надано.

Отже, за таких підстав апеляційна скарга адвоката Івкової Лариси Володимирівни в інтересах позивачки ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, позов необхідно задовольнити частково в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 8 000 грн. щомісяця й на утримання дружини в розмірі 3 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права, статті 80 СК та частини 1 статті 182 СК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду й ухвалення нового рішення про задоволення позову про стягнення аліментів частково та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 8 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття й на утримання дружини в розмірі 3 000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Івкової Лариси Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 8 000 гривень щомісяця, починаючи з 24.02.2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 з урахування сум сплачених аліментів і з урахуванням індексів інфляції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 ) аліменти у розмірі 3 000 гривень щомісячно на її утримання, починаючи з 24.02.2020 року до досягнення дитиною трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 25 лютого 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко