Справа № 954/1306/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дамчука О.О.

за участю секретаря Миценко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Високопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Виноградова Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному майні.

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з надалі уточненою позовною заявою, посилаючись на те, що вона з 05.11.1982 року по 21.03.2009 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 18.12.1991 року позивачкою та її чоловіком ОСОБА_4 з яким вона на той період перебувала в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області, в якому вони постійно проживали та вели спільне господарство до 25.07.2019 року, тобто до дня смерті ОСОБА_4 Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2107 га., що підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку від 03.06.2003 року. Оскільки усі документи на будинок та землю були оформлені на ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина без врахування частини позивачки на нерухоме майно. Позивачка зверталась до Приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу намагаючись захистити своє право на частину спільного майна. Проте нотаріус відмовив позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

Враховуючи вказані обставини, позивач просила в судовому порядку визначити її право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частину присадибної ділянки загальною площею 0,217 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надавши заяву в якій вказала, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та наполягала на їх задоволенні, просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась надав клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов визнала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи є зворотне повідомлення про отримання судової повістки, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надав, також у встановлені строки від відповідача не надійшов відзив на позов

Приватний нотаріус Виноградова Н.М. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 05.11.1982 року по 21.03.2009 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.8-9).

У грудні 1991 року ОСОБА_4 було придбано будинок із земельною ділянкою загальною площею 0,2107 га. за адресою АДРЕСА_1 (а.с.4, 11-12).

Рішенням Восьмої сесії сільської ради сьомого скликання № 65 від 03.06.2016 року «Про ліквідацію в районі символів комуністичного тоталітарного режиму» змінено назву вул. Леніна на вул. Таврійська (а.с.43).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Із довідки про склад сім`ї № 1098 від 29.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 та мав склад сім`ї: співмешканка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Із довідки виданої Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради № 1097 від 29.10.2019 року (а.с.6) встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинної на час набуття власності на будинок) та ст. 60 СК України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 23 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними.

Так, згідно з ч.3 ст. 368 ЦК та ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В пункті 12 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно п.224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 нотаріус може виділити свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Згідно статті 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки, право позивача на власність було порушено, суд виходячи з принципу верховенства права, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0.2107 га на якій знаходиться житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , оскільки дане нерухоме майно було придбано в період шлюбу, а саме у грудні 1991 року ОСОБА_4 , тобто одним із подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 11, 15, 16, 182, 370, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Виноградова Наталія Миколаївна про визнання права власності на частку в спільному майні - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2107 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:024:018, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Херсонського апеляційного суду через Високопільський районний суд Херсонської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Дамчук