Справа № 309/677/20
Провадження № 2/309/850/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря Соймик Н.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги вмотивовано тим, що рішенням Хустського районного суду від 16.05.2016 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем, яка матеріально утримує сина, піклується про його здоров`я , розумовий, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере , розвитком дитини не цікавиться , матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Крім цього, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, які спрямовані на покращення здоров`я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток . Зокрема відповідач відмовляється надати у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочинку та оздоровлення . Водночас син часто хворіє застудними захворюваннями , для лікування та профілактики яких , за рекомендаціями лікарів , необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Не заважаючи на це , її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон . При цьому жодних вагомих аргументів , які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку , порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

В своєму позові позивач просить суд на дати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон , а саме до країн Єгипту, Туреччини, Іспанії, Угорщини, Словаччини та Польщі сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька до досягнення ним шістнадцятирічного віку, а також на дозвіл на виготовлення проїзних документів на вивіз дитини за кордон без згоди батька.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала покликаючись на наведені в ній обставини просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду ствердив, що він надавав дозвіл на виїзд за кордон його сину разом з позивачем, а також надавав дозвіл на виїзд сину разом з батьками позивача. Він категорично заперечує що син виїжджав до інших країн під час навчального процесу, а також цього року відмовив позивачу у наданні такого дозволу коли розпочався спалах коронавірусу COVID-19, а загалом вирішення даного питання залишає на розсуд суду

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Хустського районного суду від 16.05.2016 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає із позивачем.

Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину за кордоном для покращення стану здоров`я дитини, фізичного, морального розвитку, однак відповідач чинить перешкоди і відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог .

Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам сина, чи буде порушувати його права, відповідач суду не надав.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 258,259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити

Надати дозвіл ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасове багаторазове вивезення за кордон , а саме до країн Єгипту, Туреччини, Іспанії, Угорщини, Словаччини та Польщі сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька до досягнення ним шістнадцятирічного віку, а також на дозвіл на виготовлення проїзних документів на вивіз дитини за кордон без згоди батька.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення було виготовлено 14 вересня 2020 року

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.