Снігурівський районний суд Миколаївської області
УХВАЛА

іменем України

09 вересня 2020 року м.Снігурівка

справа № 485/1114/20

провадження №4-с/485/18/20

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Бондаренко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Трофименко Андрій Олександрович, стягувач ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження головний державний виконавець Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на постанову головного державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та скасування постанови,

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Трофименко А.О. звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Столярик А.О. від 23 вересня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та скасування постанови.

В обґрунтування скарги зазначив, що у провадженні Снігурівського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 35882811 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1003, виданого 25.12.2006 року Снігурівським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.12.2006 року і до повноліття дитини. 23 вересня 2018 року державний виконавець виніс постанову про встановлення ОСОБА_1 як боржнику тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Оскільки заявник керував та має намір керувати автомобілями службового користування, що підтверджується його трудовою книжкою, що є єдиним та основним місцем роботи і джерелом для існування, то у разі його обмеження у праві керування транспортними засобами буде неможливим виконати рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Таким чином, виносячи постанову від 23.09.2018 року, державний виконавець не врахував, що професія водія є для заявника одним з джерел забезпечення засобів для існування.

Враховуючи наведене, просив суд, з урахуванням наданої заяви про уточнення вимог, поновити строк для оскарження постанови, оскільки оскаржувану постанову він не отримував, хоча неодноразово звертався до ДВС із відповідним запитом, визнати постанову державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) незаконною та скасувати її.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник заявника ОСОБА_5 надав суду заяву, в якій просить розглядати скаргу за його відсутності, просив суд скаргу задовольнити з підстав зазначених у скарзі. Додатково зазначив, що заявник по теперішній час неофіційно працює водієм.

Представник Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, суду надали заяву, в якій просили суд справу розглянути без участі представника відділу, заперечень з приводу задоволення скарги не мають.

Стягувач у судове засідання не з`явилась.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом ухвалено про розгляд заяви у відсутність учасників процесу.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту скарги слідує, що постанову головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23 вересня 2008 року ОСОБА_1 не отримував.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання заявника про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у п.7 ч.3 ст.2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Законом передбачені порядок та підстави оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону).

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 грудня 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2006 року і до повноліття дитини /а.с.12/.

05 січня 2007 року Снігурівським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №2-1003/2006 /а.с.23/.

Постановою заступника начальника державної виконавчої служби у Снігурівському районі Чернушенко А.О. від 14 лютого 2007 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

У процесі примусового виконання вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Столярик А.О., 23 вересня 2018 року винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за якою ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-1003, виданого 25.12.2006 року.

На час винесення зазначеної постанови заборгованість зі сплати аліментів становила 69219,49 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Того ж дня копія постанови направлена на адресу ОСОБА_1 , а також ОСОБА_6 та Снігурівському ВП ГУНП в Миколаївській області.

Згідно із копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній 17 вересня 2018 року був прийнятий на роботу до ТОВ «АВД Лоджістік» на посаду водія автотранспортних засобів відповідно до наказу № 16-К від 13.09.18 року та 10 грудня 2018 року звільнився з роботи за угодою сторін відповідно до наказу № 21-К від 0512.2018 року; 01.02.2019 року прийнятий на роботу до ФОП ОСОБА_7 водієм автотранспортних засобів згідно наказу №1-К від 31.01.2019 року та 04.08.2020 року звільнений з роботи за угодою сторін відповідно до наказу № 10-К від 04.08.2020 року.

Як вбачається із заяви представника заявника ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на даний час продовжує неофіційно працювати водієм.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування (пункт 1 частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що станом на 23 вересня 2018 року, тобто на день винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 , заявник офіційно працював водієм автотранспортних засобів. Крім того, з трудової книжки останнього вбачається, що після винесення постанови ОСОБА_1 продовжував працювати водієм.

Отже суд вважає, що обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами у даному випадку позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, створює перепони для виконання судового рішення по сплаті аліментів та порушує конституційне право боржника на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, у відповідності до ст. 43 Конституції України, ст. 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН, ст. 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1966 року та ст. 23 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року.

Дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, врахувавши положення Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 скарги.

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця .

Скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами та скасування постанови - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Столярик Анастасії Олександрівни від 23 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 35882811 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.453 ЦПК України про виконання ухвали Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення з урахуванням п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена 09 вересня 2020 року.

Суддя О.П.Бодрова