Справа№592/7333/19
Провадження №2/592/101/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вказаного житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є чоловіком його колишньої дружини, ОСОБА_4 , з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 27.04.2001 по 18.06.2013, а відповідачка ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 та його усиновленою дочкою. У квартирі зареєстровані він, його колишня дружина ОСОБА_4 , їхній син, ОСОБА_5 , та з листопада 2017 року - малолітня дочка ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Вказує, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 він залишався проживати в квартирі АДРЕСА_1 , але в квітні 2014 року у зв`язку з нестерпними умовами, які були створені колишньою дружиною, він разом з сином ОСОБА_5 вимушений був тимчасово виїхати з квартири на інше місце проживання в АДРЕСА_2 . Влітку 2015 року без будь-якого його дозволу в належну йому квартиру АДРЕСА_1 вселився відповідач ОСОБА_2 , який в подальшому став чоловіком ОСОБА_4 , а також відповідачка ОСОБА_3 , яка проживала та зареєстрована в АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народилася дочка, ОСОБА_6 , яку зареєстрували за місцем реєстрації матері в його квартирі та яка стала проживати разом з нею та відповідачами - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Зазначає, що він не має можливості потрапити до свого житла та користуватися належною йому квартирою для свого проживання та проживання свого сина. Відповідач ОСОБА_2 не є членом його сім`ї. ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 проживають в квартирі без його згоди. Вважає, що його право користування належною квартирою порушено, оскільки він не може вселитися в житлове приміщення та ним користуватися.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Стадник С.В., у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 за необґрунтованістю. Зазначив, що на підтвердження наявності перешкод та вчинення таких відповідачами у користуванні власністю позивачем не наведено, також не зазначено, якими саме документами дозвільного характеру повинна бути передбачена його згода, як співвласника 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_4 , оскільки відповідач ОСОБА_2 проживає там спільно зі своєю дружиною ОСОБА_4 , яка є другим із співвласників квартири АДРЕСА_5 та має у власності також 1/2 вказаної квартири. Вказує, що у позивача та його колишньої дружини ОСОБА_4 є спільні діти, а саме: ОСОБА_3 , яка станом на дату розлучення батьків залишилася проживати разом із матір`ю та ОСОБА_5 , місце проживання якого визначене разом із батьком. З часу розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , позивач почав проживати за іншою адресою, а саме АДРЕСА_2 . В квартирі за адресою АДРЕСА_4 залишилася проживати ОСОБА_4 спільно із дочкою ОСОБА_9 . При цьому, жодних заперечень з боку ОСОБА_1 з приводу цього не заявлялося. Позивач самостійно покинув житло та не заперечував щодо проживання у ньому колишньої дружини ОСОБА_4 спільно із дітьми. Як співвласники квартири дочка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , має право як член сім`ї проживати у спірній квартирі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_3 , пояснила, що починаючи з 2015 року по липень 2019 вона проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . Наразі ОСОБА_2 проживає зі свою матір`ю, якій за 80 років, проживає та прописаний він за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 буває у них дома, провідує дочку. На даний час у спірній квартирі проживає вона та її дочки: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Ніяких перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 не чиниться. Дочці ОСОБА_3 дійсно належить на праві власності будинок в с. Битиця Сумського району Сумської області, однак даний будинок вже як 6 років не отоплюється та в ньому відсутні умови для постійного проживання.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.04.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.06.2013 було розірвано (а.с. 16, 29).

Квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , належала на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.11.2007 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 10, 11-12).

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 06.04.2017 зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення у квартиру та передачі йому ключів від квартири (а.с. 18).

Зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30.08.2017 було залишено без змін (а.с. 19-20).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2017, виконання рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 06.04.2017, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30.08.2017, було зупинено до закінчення касаційного провадження (а.с. 21).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2019 квартира АДРЕСА_1 визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлової 3-х кімнатної квартири, загальною площею 89,1 кв.м (а.с.92-93).

Відповідно до довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради № 14.03-08/34196 від 27.03.2019 за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані: ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_4 - колишня дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_6 - родинних стосунків не має (а.с. 17).

Як вбачається з довідки управління СМОСББ «Новомістенська 10А» за адресою: АДРЕСА_4 , проживають ОСОБА_4 з сім`єю у складі: ОСОБА_2 - чоловік, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_3 - дочка (а.с. 22).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.09.2019 визначено порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 . Виділено у користування ОСОБА_1 - житлову кімнату № 5 , площею 22,8 кв.м, разом з лоджією (балконом), площею 2,2 кв.м, ОСОБА_4 виділено у користування житлову кімнату № 4 , площею 20,8 кв.м, кімнату № 6 , площею 12,0 кв.м. У загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишено: кухню, площею 11,3 кв.м, ванну кімнату з вбиральною, площею 5,8 кв.м, коридор, площею 12,7 кв.м, кладову площею 1,5 кв.м (а.с 94-95).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,- власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР,- члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР,- до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 кожному та відносно вказаної квартири визначено порядок користування між останніми і так як відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами сім`ї співвласника квартири то вони мають право на користування квартирою, оскільки постійно проживають разом з ОСОБА_4 в квартирі і ведуть спільне господарство.

Крім того, обґрунтовуючи заявлений позов позивач також зазначає, що відповідачі по справі проживають в його житлі незаконно та чинять йому перешкоди в користуванні його житлом.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України,- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку позивачем не подано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідачі створюють позивачеві перешкоди в користуванні його власністю.

З огляду на викладене, позивачем не надано суду доказів наявності підстав для виселення відповідачів та порушення його прав на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11 - 13, 76 - 81, 89, 141, 158, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв