Провадження №22-ц/812/965/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/3966/18 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А. в приміщенні того ж суду, за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участі третьої особи Приватного підприємства «Орієнтал ТС» про стягнення заборгованості по орендній платі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі.

Позивач зазначав за договором оренди від 15 вересня 2013 року, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 останньою було отримано в тимчасове платне користування (оренду) належний ФОП ОСОБА_3 магазин, загальною площею 88,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане приміщення було отримано відповідачем для розміщення магазину відповідно до умов п.п. 1.1 -3.2 договору.

За приміткою у договорі останній строк оренди із сплатою оренди було змінено. Отже термін дії договору сплив 30 грудня 2015 року, однак по сьогодні згідно вимог статті 785 ЦК України, ОСОБА_1 орендоване приміщення не повернула, оренду не сплатила. Згідно відомостей з офіційного сайту державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 припинила свою діяльність, як фізична особа-підприємець з 24 жовтня 2016 року.

Посилаючись на вказане позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди від 15 вересня 2013 року по орендній платі в сумі 9906,40 грн., пеню 1807,91 грн., три відсотки річних 946,56 грн., інфляційні витрати 42326,36 грн. та збитки у наслідок не повернення майна 10770,41 грн., а всього 65757 грн. 64 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного районного суду Миколаївської області від 13 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди від 15 вересня 2013 року по орендній платі в сумі 9906,40 грн., пеню 1807,91 грн., три відсотки річних 946,56 грн., інфляційні витрати 42326,36 грн. та збитки у наслідок не повернення майна 10770,41 грн., а всього 65757 грн. 64 коп. Розподілено судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачка подала апеляційну скаргу в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки суду суперечать фактичним обставинам справи та доказам, що їх підтверджують, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка посилалася на те, що спірне нежитлове приміщення належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, а не ФОП ОСОБА_2 , як помилково вважав суд, договір оренди відповідачка не підписувала, оскільки він є підробленим, акту приймання передачі будівлі суду не надано, а тому він, в тому числі і є таким, що не набрав чинності, до того ж вказаний договір укладено до реєстрації права власності на приміщення магазину за позивачкою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Районний суд задовольняючи позовні вимоги, пред`явлені ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягуючи з останньої заборгованість по орендній платі за договором оренди нежитлових приміщень, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог, а також з того, що такі вимоги заявлені належним позивачем.

Проте, з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами такого розгляду має бути визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. З урахуванням викладеного кожна особа самостійно визначає потребу у судовому захисті

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій).

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові.

Натомість, встановлення належності позивача й обґрунтованості позову з огляду на приписи ч. 5 ст. 12 ЦПК України є обов`язком суду першої інстанції, який виконується під час розгляду справи.

Неналежними сторонами у цивільному процесі будуть ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Неналежний позивач - це особа, якій не належить право вимоги по пред`явленому в суді позову, а неналежним відповідачем та особа, що не повинна відповідати по пред`явленому до неї в суді позову.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 2001 виданого Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області Костенко А.А. належить на праві власності на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради Миколаївської області від 05 грудня 2001 року нежитлова будівля по АДРЕСА_1 (а.с. 7). Право власності на нежитлову будівлю, як торгівельний павільйон 21 грудня 2001 року зареєстровано в БТІ.

Згідно з Державним актом на право власності на землю Серія МК №031274 від 26 квітня 2002 року, виданого на підставі рішення міської ради від 23 січня 2002 року № 10 та договору купівлі-продажу земельної ділянки за № 1045 від 19 лютого 2002 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0504 гектарів по АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Згідно з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації МК26, виданою 20 вересня 2013 року Управлінням ДАБК у Миколаївській області приміщення належне ОСОБА_2 та розташоване на вказаній належній їй земельній ділянці було реконструйовано на замовлення ФОП ОСОБА_2 та визнане готовим до експлуатації (а.с. 8-10).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 106624392 вбачається, що 01 грудня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на магазин А-1 та вимощення-1 в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

15 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 99, 5 кв.м. яке передається орендарю в тимчасове платне користування для розміщення магазину терміном з 15 вересня 2013 року по 15 вересня 2015 року (а.с. 6). В подальшому сторони домовились про продовження дії вказаного договору строком до 30 грудня 2015 року про що вчинили напис на зворотній частини аркушу на якому викладено текст договору та скріпили власними підписами.

З наведеного слідує, що спірне нежитлове приміщення магазину належить саме ОСОБА_2 , як фізичній особі, яка і уклала договір оренди цього приміщення з ФОП ОСОБА_1 , яка на час розгляду справи в суді припинила свою підприємницьку діяльність.

Натомість районний суд помилково вважав встановленим, що договір оренди укладено від імені не ОСОБА_2 як фізичної особи, а від імені ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця. Таке суперечить наявним в матеріалах справи письмовим доказам. Наявність відбитку печатки ОСОБА_2 , як приватного підприємця в графі підписи сторін, де вказано орендодавця також ОСОБА_2 , без зазначення її як ФОП, що вбачається в тому числі із оригіналу договору оглянутого судом апеляційної інстанції, не змінює найменування та статус орендаря як сторони в договорі.

Таким чином право на пред`явлення позову, в зв`язку з неналежним виконанням вказаного договору оренди орендарем, виникає саме у ОСОБА_2 , як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

За вказаних обставин рішення районного суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, як такого, що заявлений до суду неналежним позивачем. В той же час вказане рішення не є перешкодою для пред`явлення позову належним позивачем.

В зв`язку з наведеними висновками, інші доводи апеляційної скарги, які стосуються суті позовних вимог, не мають правового значення, тому відсутні підстави для надання їм оцінки.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, то судовий збір сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги слід повернути їй, стягнувши його з позивача.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1057 грн.20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 14 вересня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова