Номер провадження: 22-ц/813/5128/20
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду до ОСОБА_2 з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дітей, мотивуючи це тим, що відповідач будучи батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від виховання дітей самовідсторонився, ухиляється та не виконує батьківських обов`язків, не відвідує дітей в навчальних закладах, діти називають батьком свого вітчима ОСОБА_5 . При цьому відповідач аліменти не сплачує, борг складає 134 920,10 грн. Тому ОСОБА_6 просить суд позбавити батьківських прав відповідача. Крім того, діти відвідують КПНЗ «Одеський будинок дитячої та юнацької творчості «Тоніка», при цьому ОСОБА_6 надала кошти на пошив костюмів на суму 1000 грн., на придбання матеріалів для художньої творчості 400 грн., разом 1400 грн. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей в розмірі 50 % сплачених коштів, а саме 700 грн.

Відповідач надав суду відзив на позов, вимоги не визнав, зазначив, що борг по аліментах почав сплачувати, з дітьми намагається бачитися, однак позивачка не надає йому такої можливості, крім того він проживає на відстані 400 км від місця проживання дітей та в нього є інша сім`я, якій також потрібно приділяти час. Також, ОСОБА_2 зазначає, що сплачені ОСОБА_6 кошти в розмірі 1400 грн. є благодійною допомогою, а не обов`язковими платежами, а тому не являються додатковими витратами на дітей. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_6 надала суду відповідь на відзив, зазначивши, що ОСОБА_2 зневажливо ставиться до позивачки, а тому може жорстоко поводитися з дітьми, про що свідчить копія вироку Ямпільського районного суду Вінницької області по справі № 153/2179/13-к від 19.12.2013 року. Крім того, борг відповідача по аліментах ще збільшився та станом на 30.09.2018р. становить 156 528,10 грн. Щодо стягнення додаткових витрат, то позивачка зазначає, що благодійні кошти в розмірі 1400 грн. були адресні, а саме на пошив костюмів та придбання матеріалів для художньої творчості для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому половина з них підлягає стягненню з відповідача як додаткові витрати на дітей.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання їх спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 700 грн. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в Одеському апеляційному суді, ОСОБА_2 та його представник адвокат Вітвіцький О.Ю. до судового засідання, призначеного на 08.09.2020 року на 14.00 годину не з`явилися, повідомлялися, про причини не явки не повідомили, про відкладення розгляду справи клопотання не подавали.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради будучи належним чином повідомленим до судового засідання, призначеного на 08.09.2020 року на 14.00 годину не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 не заперечували проти розгляду справи за явкою, яка фактично відбулася до судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи вимогу про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також врахував, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що:

-позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено;

-належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей позивачкою не надано;

- за час розгляду даної справи в суді відповідач суттєво зменшив заборгованість по аліментах, висловлював бажання бачитися з дітьми, брати участь в їхньому вихованні, що свідчить про бажання змінити свою поведінку щодо виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Суд не взяв до уваги:

-посилання позивачки на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області по справі №153/2179/13-к від 19.12.2013 року, оскільки в ньому не встановлено фактів жорстокого ставлення відповідача до своїх дітей, а встановлено обставини, які мають відношення тільки до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як учасників процесу;

-висновок Органу опіки та піклування Суворовської РА ОМР від 01 лютого 2019 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

В мотивувальній частині суд першої інстанції вважав за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_2 згідно копій свідоцтв про народження є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с.12. 19);

-рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а. с. 13);

- ОСОБА_8 07.11.2015 року уклала шлюб з ОСОБА_9 , внаслідок чого їй присвоєно прізвище ОСОБА_10 (а. с. 20);

- ОСОБА_6 проживає разом з чоловіком та дітьми у квартирі своїх батьків: АДРЕСА_1 (а. с. 18);

- ОСОБА_2 є зареєстрованим та проживає у с. Качківка Ямпільського району Вінницької області (а. с. 22);

-згідно з довідками КПНЗ «Одеський будинок дитячої та юнацької творчості «Тоніка», ОДНЗ «Ясла-садок» №266 ОМР, КУ «Дитяча міська поліклініка №2», відповідач не відвідує дітей в даних закладах, не ходить на батьківські збори, не цікавиться їх вихованням (а. с. 14-16);

-згідно з розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_2 станом на 30.09.2018 року (а.с.72), заборгованість складає 156 528,10 грн.;

-згідно з довідкою державного виконавця (а.с.99) станом на 05.04.2019 року, заборгованість зі сплати аліментів вже становить 83 987,50 грн.

В судовому засіданні 08.09.2020 року у присутності кваліфікованого спеціаліста - психолога була заслухана думка неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які пояснили, що проживають разом з матір`ю і батьком, якого звуть ОСОБА_11 та маленьким братом ОСОБА_12 . Їм відомо зі слів матері про існування їхнього батька, якого вони ніколи не бачили.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 указаної постанови).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Суд першої інстанції хоча і встановив неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків упродовж тривалого періоду, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, і невідповідність його інтересам дітей, які в силу вищеперерахованих норм міжнародного права та внутрішнього законодавства України мають право на спілкування як з матір`ю, так і з батьком.

Недоведеність неможливості зміни поведінки батька дітей у кращу сторону у питаннях участі у вихованні та утриманні дітей перешкоджає застосуванню такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

У разі, якщо після попередження відповідача про необхідність зміни у ставленні до виховання дитини (дітей), останній не змінить своє ставлення у кращу сторону, це може бути підставою у разі подання до суду відповідного позову для застосування судом крайнього заходу згідно з ст.164 СК України.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом наявності вироку суду не можуть бути взятими до уваги, оскільки не впливають на правильність висновку районного суду так, як зі змісту заявленого позову вбачається, що позивач обґрунтувала свої вимоги про позбавлення батьківських прав саме ухиленням позивача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (дітей), пославшись на норму пункту 2 частини першої статті 164 СК України.

Крім того, зі змісту вироку суду вбачається, що відповідач дійсно допустив насильницькі дії по відношенню до позивача у присутності дитини намагаючись таким чином схилити її до відновлення сімейних стосунків. Будь-яких фактів продовження протиправної поведінки відповідача до позивача або до неповнолітніх дітей та переслідування відповідачем позивача з дітьми після проголошення вироку суду у 2013 році і призначення покарання, у позові не наведено і доказів існування таких обставин не надано.

Проте набувши фактично правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, як крайнього заходу та наявності підстав для попередження зміни ставлення до виховання дитини (дітей) з покладенням на Орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків, суд першої інстанції обмежився вказівкою про це у мотивувальній частині рішення не зазначивши про це у його резолютивній частині.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - зміні шляхом доповнення резолютивної частини рішення про попередження відповідача змінити ставлення до виховання дитини (дітей) з покладенням на Орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків з урахуванням обґрунтувань наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року реченням: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова