Справа № 636/3810/19
Провадження № 2/636/353/20
31 серпня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради про визначення місця проживання дитини,
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання з нею малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивований тим, що
вона (позивач) з 15.09.2012 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.07. 2014 року шлюб був розірваний, і син залишився проживати з нею.
11.11.2016 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , від якого народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син ОСОБА_3 називає чоловіка татом, проживає разом з родиною, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що в інтересах сина є проживання з нею, оскільки вона створює всі необхідні умови для проживання, нормального та гармонійного розвитку дитини в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Посилаючись на те, що необхідні умови для проживання, розвитку, навчання, лікування й відпочинку сина створюються нею без участі відповідача, який також перешкоджає їй в організації здорового відпочинку Демида, оскільки не надає дозволу на виїзд сина з нею за межі України з метою оздоровлення сина, грубо порушуючи право малолітнього на відпочинок. У зв`язку з наведеним, просила визначити місце проживання сина з нею.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, визначивши її розгляд в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 березня 2020 року до участі у справі залучено третю особу - Службу у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради, закінчено підготовче провадження у справі, розгляд якої неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою відповідача.
Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала за заявленими підставами.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Алексюк Н.В. просила розглянути справу за її відсутністю та прийняти рішення з урахуванням рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 10.07.2020 року № 150 та відповідно до чинного законодавства.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 15.09.2012 року, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.07. 2014 року шлюб був розірваний(а.с.10,11).
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих відділом реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області № 0310-38/658 від 12.06.2019 та № 0310-32/4965 від 05.09.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , має склад сім`ї: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4,14).
Згідно копії паспорту НОМЕР_1 , виданого 25 січня 2000 року Чугуївським РВ УМВС України в Харківській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 15 січня 2016 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 1994 р.н., актовий запис № 03 (а.с. 7-8).
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Такий правовий висновок зроблений в постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).
Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
При визначенні місця проживання дитини суд повинен встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Тобто суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 30 червня 2020 року за № 9/3, на розгляді якої були заява ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матірю ОСОБА_1 . Рекомендовано батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювати виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в дусі поваги та любові до обох батьків. Попереджено ОСОБА_2 про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання малолітнього сина ОСОБА_7 , який проживає зі своєю матір`ю. При цьому в тексті рішення комісії також зазначено, що ОСОБА_2 ознайомлено із заявою ОСОБА_1 , запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на засіданні якої останній не був присутній, причину своєї неявки не повідомив (а.с. 50-51).
Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 10 липня 2020 року за № 150 вирішено вважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 . Рекомендовано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювати виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в дусі поваги та любові до обох батьків. Попереджено ОСОБА_2 про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання малолітнього сина ОСОБА_7 , який проживає зі своєю матір`ю. ( а.с. 52).

Зазначений висновок органу опіки та піклування об`єктивно узгоджується з вищевказаними доказами, наданими учасниками.

З урахуванням положень Декларації прав дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, та встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів малолітнього сина сторін у справі щодо його розвитку в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матірю ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 - 281, 354 ЦПК України, ст. 161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Повне рішення складено 09 вересня 2020 року.

Суддя: