Справа № 461/7329/19 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3895/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря - Цап П.М.,

з участю ОСОБА_1 , представника відповідача - Козича В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Зубачик Н.Б.,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальності «Львівенергозбут», який мотивував тим, що 25 січня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір НОМЕР_2 про користування електричною енергією. Систематично в останній день місяця або в перші три дні наступного місяця подавав показники електричного лічильника за адресою: АДРЕСА_1 та здійснював оплату за використану електроенергію регулярним платежем із своєї пенсійної карти, однак у лютому 2019 року отримав квитанцію із заборгованістю з 01.05.2018 року по 01.02.2019 року в сумі 201 гривня 24 копійки. Вважає, що відповідачем безпідставно нараховано заборгованість в сумі 201,24 грн. Зазначив, що він побачив на вхідних дверях квартири повідомлення від 26.06.2019 року про припинення подачі електричної енергії за неоплату. Відтак змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. За наведених обставин просив стягнути з відповідача на його користь 11706,18 гривень майнової шкоди, 1100000,00 гривень моральної шкоди та зобов`язати відповідача відновити подачу електричної енергії в квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі стверджує, що висновки суду першої інстанції є суперечливими щодо визначення належного відповідача та вважає, що ТзОВ «Львівенергозбут» є належним відповідачем. Звертає увагу на те, що суд в оскарженому рішенні зазначив, що постачання електричної енергії позивачу з 01.01.2019 року здійснює відповідач. Жодної інформації щодо розмежування повноважень між ТзОВ «Львівенергозбут» та ПрАТ «Львівобленерго» на його скаргу не було надано. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач вчиняв дії по припиненню електропостачання позивача та не зрозуміло з яких письмових доказів, суд дійшов висновку про те, що відключення квартири позивача було здійснено ПрАТ «Львівобленерго».

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

05 лютого 2020 року представник ТзОВ «Львівенергозбут» - адвокат Козич В.Л. подав до Львівського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає апеляційну скаргу є необґрунтованою та безпідставною, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено всі обставини справи, судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та дотримано норми процесуального права. Звертає увагу на те, що, починаючи з 01.01.2019 року, ОСОБА_1 одержував послуги на ринку електричної енергії одночасно за двома договорами, а саме за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладено з ПрАТ «Львівобленерго» як оператором системи розподілу та договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який укладено з ТОВ «Львівенергозбут» як з електропостачальником. Зазначає, що договір № 1003/32 про користування електричною енергією, який було укладено між позивачем та ПАТ «Львівобленерго» припинив свою дію. Посилається на те, що ТОВ «Львівенергозбут» здійснює лише продаж (постачання) електричної енергії та проведення розрахунків із споживачем, та не проводить фактичних відключень. Стверджує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняв будь-які дії чи вживав певні заходи спрямовані на припинення електропостачання позивачу. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Львівенергозбут» не є належним відповідачем у цій справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25.01.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Львівобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії у необхідних для позивача обсягах (а.с. 8-9).

Відповідно до квитанції за особовим рахунком НОМЕР_2, код № НОМЕР_1 виявлена заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.05.2018 по 01.02.2019 року за спожиту електроенергію ОСОБА_1 в сумі 201, 24 грн. (а.с.19).

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом на ім`я заступника начальника ЛМЕМ про надання копії акту обстеження - зняття показників лічильника за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29) та скаргою на ім`я начальника ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» щодо проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» та зобов`язання уповноважених осіб ЛМЕМ надати завірену належним чином копію акту від 23.01.2019 року для подальшого внесення відомостей в ЄРДР (а.с. 30).

ОСОБА_1 04.03.2019 за вх. № 135-265 надано відповідь, в якій зазначено, про можливість узгодження дати та часу проведення контрольного огляду вузла обліку за адресою: АДРЕСА_1 -Сихівською групою відділу по роботі з побутовими споживачами та надати доступ до вузла обліку за зазначеною адресою (а.с. 21) та надано копію акту № 00408 від 23.01.2019 року про виконання контрольного огляду зняття показників електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , даний показник становить - 004925 (а.с.10).

18.02.2019 року за заявою ОСОБА_1 , Галицьким відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за ч. 1 ст. 366 КК України (а.с.31).

04.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом до ПрАТ «Львівобленерго» Львівські міські електричні мережі про надання повного найменування енергопостачальника - сторони договору НОМЕР_2 від 25.01.2016 року (а.с.20) та отримано відповідь 11.03.2019 року вих. №280-0300 про те, що позивач може ознайомитись із запитуваною інформацією на веб-сайті ПрАТ «Львівобленерго» (а.с.22).

25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із повторним інформаційним запитом до ПрАТ «Львівобленерго» за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 1, про надання повного найменування енергопостачальника - сторони договору НОМЕР_2 від 25.01.2016 року та завірену копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців енергопостачальника (а.с.23).

26.06.2019 року ОСОБА_1 подано заяву до ПрАТ «Львівобленерго» Львівські міські електричні мережі про надання десятиденного строку на перерахування коштів сплачених надлишково за користування електроенергією (а.с.27).

26.06.2019 року позивач подав заяву до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності невідомої йому особи, у зв`язку із відмовою останньою реєструвати його заяви в ПрАТ «Львівобленерго» (а.с.14).

ОСОБА_1 03.07.2019 за вх. № 280-0679 надано відповідь, в якій зазначено, про те, що позивач може ознайомитись із запитуваною інформацією на веб-сайті ПрАТ «Львівобленерго» (а.с.24).

11 липня 2019 року позивачем було подано письмову скаргу голові ПрАТ «Львівобленерго» про проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ПрАТ «Львівобленерго» щодо ненадання відповідей на інформаційні запити (а.с.25). ОСОБА_1 15.07.2019 року вих. №112-3137 надано інформацію про те, що з 01.01.2019 року постачальником універсальної послуги (постачання електричної енергії побутовим споживачам) на території Львівської області є ТзОВ «Львівенергозбут» (а.с.26).

26.06.2019 року ОСОБА_1 надійшло повідомлення про припинення подачі електричної енергії за неоплату та повідомлено, що подача електроенергії буде поновлена після подання в енергонагляд квитанції про сплату заборгованості і квитанції за повторне підключення (а.с.19).

02.09.2019 року позивач подав заяву до Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності уповноважену особу ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» щодо відмови реєстрації заяв (а.с.15).

03 вересня 2019 року позивачем було подано письмову скаргу голові ПрАТ «Львівобленерго» про проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ПрАТ «Львівобленерго» щодо відмови у реєстрації заяв (а.с.16).

Судом першої інстанції встановлено, що до 01.01.2019 року постачання електричної енергії позивачу здійснювалося ПрАТ «Львівобленерго» як постачальником електричної енергії за регульованим тарифом на підставі договору про користування електричною енергією.

Відповідно до цих правовідносин, які існували між ПрАТ «Львівобленерго» та позивачем, ПрАТ «Львівобленерго» здійснювало як постачання електричної енергії, так і передачу електричної енергії позивачу на підставі ліцензії на право здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та ліцензією на право здійснення господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами згідно вказаного договору.

З 01.01.2019 р. була запущена реформа енергоринку відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до якої розподіл (передача) електричної енергії та постачання електричної енергії споживачу здійснюється різними суб`єктами ринку електричної енергії, а саме розподіл електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи розподілу, який не має права продавати (постачати) електричну енергію споживачу, а постачання електричної енергії побутовому споживачу здійснює постачальник універсальної послуги, який немає у власності та/або користування жодних електромереж, тобто не здійснює розподіл (передачу) електричної енергії споживачу універсальної послуги.

Правовідносини, що виникають між оператором системи розподілу, постачальником універсальної послуги та споживачем універсальної послуги (яким є позивач) щодо постачання електричної енергії та розподілу (передачі) електричної енергії регулюються «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 р. (далі - Правила).

Суд першої інстанції правильно розмежував повноваження суб`єктів ринку електричної енергії та дійшов висновку про те, що з 01.01.2019 р. оператор системи розподілу здійснює розподіл (передачу) електричної енергії позивачу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії та таким є ПрАТ «Львівобленерго», а постачання електричної енергії позивачу здійснюється ТзОВ «Львівенергозбут» як постачальником універсальної послуги на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.06.2018 року №429 «Про видачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу» та постанови НКРЕКП «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території» №1268 від 26.10.2018 року (Постанова НКРЕКП №1479 від 23.11.2018р.) на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Договір згідно з п. 2.1.6. «Правил» був укладений між ПрАТ «Львівобленерго» та позивачем шляхом споживання електричної енергії, а відповідно до п. 8 постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 р. договір був укладений між позивачем та відповідачем шляхом оплати рахунку відповідача та фактичного споживання електроенергії

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з 01.01.2019 р. саме оператор системи розподілу - тобто ПрАТ «Львівобленерго» здійснює визначення обсягу споживання електричної енергії позивачем. Натомість, відповідач ТзОВ «Львівенергозбут» здійснює лише продаж електричної енергії та проведення розрахунків із позивачем на підставі даних про обсяги спожитої електричної енергії позивачем.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ТзОВ «Львівенергозбут» вчиняв будь-які дії по припиненню електропостачання позивача за спірним об`єктом, зокрема звертався до оператора системи розподілу із вимогою про відключення, виставляв споживачу попередження про припинення електропостачання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що таке відключення було проведено ПрАТ «Львівобленерго» за власною ініціативою.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог до ТзОВ «Львівенергозбут» з огляду на те, що такі, зокрема, обґрунтовувались листами до ПрАТ «Львівобленерго».

Враховуючи вищенаведене, висновок суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Львівенергозбут» не є належним відповідачем у цій справі є обґрунтованим, а відтак підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівенергозбут» про зобов`язання відновити подачу електричної енергії в квартиру АДРЕСА_1 відсутні.

Колегією суддів також взято до уваги те, що судом першої інстанції було роз`яснено позивачу, що відповідно до ст. 51 Цивільно-процесуального кодексу, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача, однак, позивач таким правом не скористався.

Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права також в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди та суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення таких з урахуванням того, що ТзОВ «Львівенергозбут» не є належним відповідачем у цій справі та припинення електропостачання, яким заподіяна шкода позивачу, здійснене за ініціативою оператора системи розподілу - ПрАТ «Львівобленерго».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. При цьому доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до приписів ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.