ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6206/20 Справа № 213/1053/17 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 213/1053/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Альфа - Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.10.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 123/08-АВ/011, відповідно умов якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20579 доларів США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується заявою на видачу готівки № авт/159078.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року, між позивачем та ОСОБА_2 08.10.2008 року був укладений договір Поруки №123/08-ПР/010, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Пунктом 6.2 вказаного договору строк його дії визначено до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

27.09.1991 року, відповідно до прийнятого рішення Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року, було зареєстровано зміну найменування юридичної особи - Акціонерно-комерційного банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання за кредитним договром належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 23.03.2017 року, має прострочену заборгованість за кредитним договором, ка складається з 6999 доларів США 20 центів - суми заборгованості за кредитом та 1923 доларів США - суми заборгованості за відсотками, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів, а також витрати по сплаті судового збору в сумі - 3629 грн. 41 коп.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року, за заявою відповідача ОСОБА_2 , заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2017 року скасовано та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2020 року до участі у справі у якості позивача залучено Акціонерне Товариство «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість за Договором Кредиту на купівлю автотранспортних засобів №123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року з додатками та Договором поруки №123/08-ПР/010 від 08.10.2008 року в загальному розмірі 8922 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять два) долари США 20 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1304 грн. 89 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що до правовідносин з приводу поруки слід застосувати положення ст.559 ЦК України, оскільки строк дії поруки Договором поруки не визначено. Зауважує на тому, що застереження в п. 6.2. договору поруки про те, що договір поруки діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань не є строком дії договору у розумінні ч.1 ст.252 ЦК України, де визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як зазначено в п. 2.1.1.1 та п. 2.1.2.1 Договору поруки кінцевий термін погашення усіх кредитів - 07.10.2015 року.

Крім того Вимога про усунення порушень, яка направлялася позивачем відповідачам, датована 03.04.2017 року, та в Вимозі зазначено, що вона направлена щодо заборгованості по Кредитному договору № 123/08-АВ/011-КЛ від 08.10.2008 року, а не до договорів, які реально були укладені між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 .

Крім того апелянт вважає, що позивачем по справі не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, та не доведено, що позивач, на момент укладення кредитного договору, мав банківську ліцензію на валютні операції.

Апелянт зауважує на тому, що станом на дату пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, редакція ч.1 та ч.4 ст.559 ЦК України передбачала, що порука припиняється з припиненням забезпеченою нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Зазначене підтверджує той факт, що протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, позивач не пред`явив вимоги до поручителя, а отже на момент звернення до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя - порука ОСОБА_2 за Договором поруки була припинена, відносини між позивачем та ОСОБА_2 також припинилися, а тому позовна вимога позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , на її думку, є безпідставною та незаконною, а тому у цій частині позов має бути залишений без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу -залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Акціонерного товариства «Альфа - Банк»- Кузьменка М.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 08.10.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 123/08-АВ/011, відповідно умов якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20579 доларів США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується заявою на видачу готівки № авт/159078.

Відповідно до п. 2.4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360». Також договором встановлений строк сплати процентів: не піздніше 15 числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Відповідно до п.2.5 Кредитного договору, сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за договором: прострочена заборгованість за нарахованими відсотками; прострочена заборгованість за Кредитом; строкова заборгованість за нарахованими відсотками; строкова заборгованість за Кредитом; пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів; штраф.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 08.10.2008 року був укладений договір Поруки №123/08-ПР/010, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і боржників є солідарною.

Відповідно до умов Кредитного договору між Банком та боржником погоджений графік повернення грошових коштів шляхом здійснення щомісячних платежів (т.1 а.с.6).

27.09.1991 року було зареєстровано зміну найменування юридичної особи - Акціонерно-комерційного банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

У зв`язку з несплатою боржником заборгованості за кредитним договром, 03.04.2017 року Банк звернувся до позичальника та поручителя з вимогою про погашення заборгованості у строк до 30 днів з дати відправлння цієї вимоги, але не піздніше 3-х днів з моменту отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість по кредиту, проценти, комісії та штраф/пеню, які станом на 23.03.2017 року складають 11 705,89 доларів США та складаються з 6 999,20 доларів США - заборгованості за кредитом, 1 923 доларів США - заборгованості по відсотках, 2 270,86 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та 512,83 доларів США - пені за несвоєчасне повернення відсотків (том 1 а.с.21).

Згідно наданого до позовної заяви позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та по процентах станом на 23.03.2017 року, останній платіж за Кредитним договором боржник ОСОБА_1 здійснив 16.08.2013 року ( т.1 а.с.23-24).

Таким чином, у зв`язку з невиконанням належним чином позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язання за кредитним договором станом на 23.03.2017 року останній має прострочену заборгованість за кредитним договором, яка складається з 6999 доларів США 20 центів - суми заборгованості за кредитом та 1923 доларів США - суми заборгованості за відсотками.

10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно Рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт. Таким чином АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами, а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів за передаваними зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № 123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року, однак не може погодитись з висновком суду першої інстанцїі про наявність правових підстав для солідарного стягнення вказаної заборгованості з боржника та поручителя, з огляду на наступне.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

В силу статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідки від 17.01.2019 року, наданої АТ «Укрсоцбанк», станом на 16.01.2019 року за договором кредиту №-123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року, який укладено між позичальником ОСОБА_1 з АТ «Укрсоцбанк», в рахунок погашення заборгованості за період з 08.10.2008 року по 15.01.2019 року було перераховано всього за зазначений період 19966,57 доларів США, в тому числі - основна заборгованість за кредитом - 13579,80 доларів США та відсотки за кредитом 6386,77 доларів США. Останні виплати за зазначеним кредитом відбувались 01.10.2014 року, 24.05.2018 року та 07.06.2018 року (том 2, а.с.4-5).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, у зв`язку з не неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору №-123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року, станом на 16.01.2019 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 13482,67 доларів США, яка складається із суми заборгованості за кредитом - 6999,20 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 3064,98 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2451,28 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 967,21 доларів США (том 2, а.с.6-14).

Наведені вище докази підтверджують той факт, що у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням спачених ним платежів, у останнього утворилась заборгованість в загальному розмірі 13482,67 доларів США, яка складається із суми заборгованості за кредитом - 6999,20 доларів США; суми заборгованості за відсотками - 3064,98 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2451,28 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 967,21 доларів США, та суд першої інстанції, в межах заявлених позивачем позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 8922, 20 долларів США, яка складається з 6999 доларів США 20 центів - суми заборгованості за кредитом та 1923 доларів США - суми заборгованості за відсотками. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

При цьому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 , як поручитель, несе солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником - відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків по кредиту, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом ст. 554 цього Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

При зверненні банку до суду з позовом до позичальника та поручителя для правильного вирішення справи по суті, суд зобов`язаний перевірити чи не припинилася порука.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз наведеної вище норми та статей 251, 252 ЦК України дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим, відповідно до ст. 251 ЦК України, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України. В цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, яка діяла на момент виникнення правовідносин, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 6.2 Договору Поруки передбачено, що цей договір набуває набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Оскільки Договором Поруки не встановлено спеціальних підстав припинення поруки, в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Такі висновки застосування норм матеріального права, а саме ч.4 ст. 559 ЦК України, є сталими, та викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року в справі № 6-69цс11, Постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року в справі № 6-152цс13, Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року в справі № 6-1009цс17, Постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року, справа № 755/6501/15-ц, провадження 61-26468св18, Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року справа № 520/44/15-ц, провадження № 61-16130св18, Постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року, справа №761/10516/14, провадження № 61-38744св18.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 07.10.2015 року, тобто на момент закінчення строку дії кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 вже мав прострочену заборгованість по поверненню кредиту та процентам (т.1 а.с. 23-24).

Доказів направлення на адресу поручителя ОСОБА_2 вимоги про повернення суми заборгованості за кредитним договром протягом шести місяців з дня припинення строку дії довогову, як того вимагає ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, матеріали справи не містять.

Письмова вимога до поручителя про повернення суми заборгованості за кредитним договром була пред`явлена Банком доржнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 03.04.2017 року, тобто більше ніж через шість місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя.

У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає припиненою поруку відповідача ОСОБА_2 за Договором Поруки №123/08-ПР/010 від 08.10.2008 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про припинення поруки за договором між Банком та ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову Банку про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем по справі не доведено розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором, який перевірено судом першої інстанції та, з урахуванням сплачених відповідачем ОСОБА_1 коштів на погашення кредитно заборгованості та визначеного сторонами порядку погашення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про правильність вказаного розрахунку

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач, на момент укладення кредитного договору, не мав банківську ліцензію на валютні операції, оскільки, відповідно до банківської ліцензії № 75 від 24 грудня 2001 року, виданою Національним банком України АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», останній має право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та крім того, відповідно до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року, виданого Національним банком України АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу, а також самого додатку до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року, ПАТ «УкрСиббанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, неторговельні операції з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, ведення кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій з ними, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», до банківських послуг належать операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Пунктом 2.3 Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275 передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (стаття 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію, письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» вважається генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування судом апеляційної інстанції рішення в частині задоовлення позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 , на її користь з АТ «Альфа-Банк» належить стягнути 1957 гривень 34 копійок, сплачених при подачі апеляційної скарги (т.2 а.с.198).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» заборгованості за Договором Кредиту на купівлю автотранспортних засобів №123/08-АВ/011 від 08.10.2008 року з додатками та Договором поруки № 123/08-ПР/010 від 08.10.2008 року в загальному розмірі 8922 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять два) долари США 20 центів та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1957 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 34 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: