Справа №265/8530/19
Провадження №2/265/525/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 10 лютого 2003 року. В будинку окрім нього зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , яка з червня 2017 року в ньому не проживає, особистих речей не має, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в його утриманні. Наявність реєстрації відповідачки в будинку створює для нього додаткові витрати та перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вважаючи, що відповідачка втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку від 10 лютого 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори.

Згідно інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 23.10.2019 року, вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно акту про фактичне проживання виданого КСН «Азовець» від 17 жовтня 2019 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 фактично проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік.

Приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Копилова