Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 298/1306/14-ц

провадження № 61-13735св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

представник позивача - Приходько Дмитро Володимирович,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступниками якого є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року у складі судді Цибика І. Й. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Кондор Р. Ю., Джуга С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 70 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2017 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 15 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Великоберезнянської державної нотаріальної контори Гончар Т. М. і зареєстрований у реєстрі за № 986, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно - будівлю магазину-складу будівельних матеріалів, загальною площею 386,30 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 20 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 30 755,94 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 398 326,33 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 29 387,07 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 380 597,82 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 989,56 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 12 815,99 грн; нарахованих процентів за користування кредитом за період з 27 вересня 2014 року до 19 жовтня 2014 року у розмірі 240,74 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 3 117,87 грн, і пені у розмірі 138,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 794,65 грн, у рахунок погашення якої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22 червня 2015 року, просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно будівлю магазину-складу будівельних матеріалів, загальною площею 386,30 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить на праві спільної частковою власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно будівлю магазину-складу будівельних матеріалів, загальною площею 386,30 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , власниками якого на праві спільної часткової власності є ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 14 травня 2007 року у загальному розмірі 30 755,94 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 398 326,33 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 29 387,07 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 380 597,82 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 989,56 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 12 815,99 грн; нарахованих процентів за користування кредитом за період з 27 вересня 2014 року до 19 жовтня 2014 року у розмірі 240,74 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 3 117,87 грн, і пені у розмірі 138,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 794,65 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, тому іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, що відповідає вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору у розмірі 3 654,00 грн скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1 827,00 грн з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 31 серпня 2015 року змінено, доповнено його щодо початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації не менше - 714 700,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, однак місцевим судом не враховано, що в резолютивній частині судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд повинен встановити у грошовому виражанні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеною за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що на погашення заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2007 року нею було сплачено 33 605,10 дол. США, тому відсутні підстави для звернення стягнення на заставне майно, оскільки основне зобов`язання за кредитним договором не є простроченим. Крім того, суд не надав оцінки співмірності суми заборгованості і вартості іпотечного майна.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 70 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 10 травня 2017 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 15 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Великоберезнянської державної нотаріальної контори Гончар Т. М. і зареєстрований у реєстрі за № 986, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно - будівлю магазину-складу будівельних матеріалів, загальною площею 386,30 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 06 грудня 2013 року за ОСОБА_1 і ОСОБА_4 визнано право власності по 1/2 частині за кожним на будівлю магазину-складу будівельних матеріалів по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 20 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 30 755,94 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 398 326,33 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 29 387,07 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 380 597,82 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 989,56 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 12 815,99 грн; нарахованих процентів за користування кредитом за період з 27 вересня 2014 року до 19 жовтня 2014 року у розмірі 240,74 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 3 117,87 грн, і пені у розмірі 138,57 дол. США, що за курсом Національного банку України становить 1 794,65 грн

Про наявність заборгованості за кредитним договором, її розмір та необхідність погашення боржник була повідомлена шляхом направлення їй листа-вимоги від 14 серпня 2014 року, отриманого ОСОБА_1 14 серпня 2014 року, в якому повідомлено про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів.

Вказана вимога банку не виконана, заборгованість за кредитним договором не погашена.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 07 травня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання обома сторонами.

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» визначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

З урахуванням вказаного, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов`язків іпотекодавцем, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу нерухомого майна на прилюдних торгах.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно вказав на необхідність зазначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку», що відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

Посилання заявника на те, що нею на погашення заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2007 року було сплачено 33 605,10 дол. США на правильність висновків не впливають, оскільки належних і допустимих доказів на спростування розрахунку банку та відсутності заборгованості за кредитним договором позивачем не надано.

Також безпідставними є доводи заявника, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не надали оцінки співмірності суми заборгованості і вартості іпотечного майна, оскільки за змістом договору іпотеки від 15 травня 2007 року сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у розмірі 714 700,00 грн, а заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2007 року, як установлено судом, становить 30 755,94 дол. США, що з урахуванням курсу, встановленого Національним банком України, свідчить про співмірність розміру заборгованості з вартістю іпотечного майна.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, яким судами була надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині і постанова суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2015 року в незміненій частині та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович