ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2833/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.
при секретарі Пугач Д.С.
представника позивача ОСОБА_1
сторони не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
Ухвалою судді від 03.07.2019 вказаний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді від 17.07.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Цією ж ухвалою роз`яснено сторонам їх процесуальні права та обов`язки.
У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
13.02.2020 ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте його представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав просивши про її задоволення. У виступі посилався на обставини, що викладені в позовній заяві.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи повторно в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи. Заява про неможливість прибуття в судове засідання обгрунтована тим, що відповідач буде перебувати поза межами м. Києва.
Суд, враховуючи строки розгляду справи, відсутність доказів поважності неявки в судове засідання відповідача, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, вислухавши виступ представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
29.11.2018 вироком Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі. В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зі змісту вироку вбачається, що 19.05.2018 приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_3 перебуваючи у дворі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту повалив на землю потерпілого ОСОБА_2 , якому кулаками умисно наніс численні удари по обличчю, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження, у виді закритої травми обличчя: перелом правої верхнєщелепної кістки в проекції передньої стінки гайморової пазухи, перелом вилицевої кістки зліва, гематосинус, перелом коронки 1-го зуба верхньої щелепи справа до рівня шийки, забійних ран на спинці носа в середній третині, на верхній губі по центру, на слизовій оболонці верхньої губи (на фоні синця), синці на спинці та скатах носу, навколо правого та лівого ока по типу «окулярів», в лобно-скроневій ділянці справа, в лобно-скронево-вилицевій ділянці зліва, на передній поверхні лівої вушної раковини в проекції її порожнини, на задній поверхні лівої вушної раковини з переходом в завушну ділянку, крововилив на склері лівого ока в проекції зовнішнього кута, саден в лобній ділянці справа, в надбрівній ділянці справа, в скронево -потиличній ділянці справа, по верхньому краю лівої брови, в проекції нижнього краю правої орбіти по центру. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вирок суду вступив в законну силу 03.01.2019.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що в періоди з 23.05.2018 по 15.06.2018 та 05.07.2018 по 20.07.2018 - ОСОБА_2 перебував на лікуванні в стаціонарному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 1 з діагнозом - множинний поєднаний перелом кісток лицьового скелету, ЗЧМТ, струс головного мозку. Під час пребування у лікарні ОСОБА_2 проводилось лікування, зокрема: апаратно-хірургічним методом (АХМЛ) з застосуванням компресійно-дистракційного апарата (КДАП). Проведені оперативні втручання: 25.05.2018 «ІІ етап АХМЛ. Фіксація, репозиція кісток лицевого скелета КДАГІ» під м/а, 30.05.2018 «III етап АХМЛ. Репозиція вилицевої кістки, дуги справа, стінок гайморової пазухи» під наркозом, 30.05.2018 «ІІІ етап АХМЛ. Репозиція вилицевої кістки зліва, дна орбіти кісток носу» під наркозом, 10.07.2018 виконане оперативне втручання під м/а «Видалення кореня 11 зуба. Чужорідного тіла в області верхівки кореня. Пластика альвеолярного відростка верхньої щелепи місцевими тканинами».

Після проведення оперативного втручання ОСОБА_2 було рекомендовано утриматися від споживання жорсткої їжі протягом 5-6 місяців та виключити фізичне навантаження протягом 6 місяців.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

В момент вчинення злочину, позивач переніс сильний фізичний біль, окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно - небезпечними діями ОСОБА_3 також завдано потерпілому немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілого: негативні переживання та спогади; важкість виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, порушення сну тривалий час після травми через біль, почуття душевного неспокою, стресу.

В результаті нанесених відповідачем тілесних ушкоджень позивач змушений проходити додаткове медичне обстеження, купувати медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення для лікування.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір матеріальної шкоди позивач обґрунтовує наданими квитанціями, фіскальними та товарними чеками на придбання ліків, послуг медичних закладів на суму 5126,86 грн. /а.с.7-24/.

Проте суд відхиляє чеки на суму 71,20 грн. та 23,05 грн (а.с. 7), оскільки вони надані в нечитабельному виді, що позбавляє суд можливості дослідити їх зміст.

Водночас суд вважає інші витрати на суму 5032,61 грн. доведеними належними та допустими доказами, оскільки послуги медичних закладів, зокрема МРТ, КТ головного мозку були призначені лікарями, за призначенням лікарів купувалися медичні препарати та лікарські засоби.

Крім того, позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу у кримінальному процесі в розмірі 18 000,00 грн., з посиланням на те, що вказані витрати є збитками, які поніс позивач.

Разом з тим, за правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах і можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги у кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Таким чином вказані вимоги не грунтуються на положеннях закону, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Як вбачається з позовної заяви, окрім матеріальної (немайнової) шкоди, своїми умисним діями, які виразилися у вчиненні злочину та завдані позивачу тілесних ушкоджень, відповідач завдав позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В результаті вчинення відповідачем кримінального правопорушення, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження, що і є наслідком протиправної поведінки відповідача відносно позивача.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 -5000 євро.

Отже, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача, позивачу були заподіяні моральні страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат та наслідки спричинені протиправними діями відповідача суд оцінює в 50 000,00 грн.

Вказаний розмір спричиненої моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 550, 22 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст. 76, 82, 258-259, 263-265, 273, 280, 352 ЦПК України, Постановою Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 5032 грн. 61 коп., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 550 грн. 22 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення суду виготовлено 14.09.2020.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.