Справа № 740/3733/19
Провадження № 2/740/122/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м.Ніжин Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

В позові зазначила, що даний житловий будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір», власником якого був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив, спадкоємці першої черги відсутні. ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_3 , а отже спадкоємцем другої черги. З 2005 року, з дозволу спадкоємиці, ОСОБА_1 почала проживати в даному будинку, утримувати його, обробляти прилеглу земельну ділянку, робити необхідні ремонти. Відповідач жодним чином не заперечує проживання позивача в даному будинку. Таким чином, враховуючи, що вже понад 10 років позивач одноособово, добросовісно, відкрито і безперервно володіє та в цілому користується вказаним житлом, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві просила справу розглянути у її відсутність, вимоги позову визнала.

Відповідно до ухвали суду від 01 серпня 2019 року справа призначена в підготовче судове засідання. Враховуючи, що відповідач не заперечувала задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що доречно застосувати ч. 3 ст. 200 ЦПК України та за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даній справі.

Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Довідкою Лосинівської селищної ради від 16.05.2019 року підтверджується, що станом на 15.04.1991 року домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, голова двору був ОСОБА_3 (а.с. 10).

Як суспільна група, колгоспний двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885 - ХІІ, якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 р. (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , як єдиний член колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року не втратив права на спірний будинок та володів ним одноособово.

Відповідно до свідоцтва про смерть на а.с.8, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки «Наше МБТІ» від 10 липня 2017 року та відповіді КП «Ніжинське МБТІ», станом на 2012 рік будинок АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано(а.с.12-13).

Згідно роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. І хоча спадковий будинок і не потребує прийняття його в експлуатацію, відповідно до постанови КМУ від 5 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів нерухомості», зареєструвати його за покійним не є можливим, оскільки в силу статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 заповіту не залишив, спадкоємці першої черги відсутні, ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею другої черги, яка висловила бажання прийняти спадщину після смерті брата.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, незважаючи на те, що будинок не був зареєстрований за покійним братом відповідача, право на нього входить до спадкового майна і ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що вона є єдиною його спадкоємицею розпорядилася ним, шляхом надання дозволу позивачу на проживання в спадковому будинку.

Позивач стверджує що з 2005 року проживає у спірному будинку, що підтверджується довідкою Лосинівської селищної ради від 15.12.2019 року.

Частиною 1 ст.344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує ним безперервно, відкрито володіти протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

За таких обставин, оскільки позивач більше десяти років відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком АДРЕСА_1 , суд визнає обґрунтованими та законними вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності за набувальною давністю на спірний будинок.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко