КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 360/258/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4464/2020Головуючий у суді першої інстанції - Унятицький Д.Є. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євробуд» про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2002 по 14.11.2017. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,18 га з кадастровим номером :03:001:0128. На земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0212 разом з відповідачем збудували двоповерховий будинок з господарськими будівлями, який не прийнятий в експлуатацію і право власності на який не зареєстровано, і який є об`єктом незавершеного будівництва та спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з поділом об`єкту незавершеного будівництва повинна бути поділена і земельна ділянка на якій він розміщений. Дві квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , будівництво яких було проінвестоване за її та відповідача кошти були оформлені на відповідачку ОСОБА_3 , про що вона дізналась при підготовці позову про поділ майна. Також просила визнати договори пайової участі удаваними, оскільки вони були фактично укладені між відповідачем та ТОВ «Євробуд». Причиною заміни сторони в даних договорах з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 стало уникнення спільної сумісної власності подружжя. Без її згоди відповідач відчужив матері автомобіль вартістю 280 000,00 грн. Також, під час шлюбу ними придбано меблі на загальну суму 165 000,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України частка майна дружини може бути збільшена якщо з нею проживають діти. Враховуючи, що вона з дітьми фактично проживає в квартирі просила визнати за нею право власності на: квартиру АДРЕСА_1 ;

1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0212, та визнати право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки;

визнати договори пайової участі в будівництві № 04/14 від 14.02.2014 та № 04/24 від 21.08.2014, укладені між ТОВ «Євробуд» та ОСОБА_3 удаваними; визнати недійсними свідоцтва про право власності та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартири у будинку АДРЕСА_5 . та визнати вказані квартири спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за відповідачем право власності на: квартиру АДРЕСА_4 ;

1/2 частину земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2 . Залишити за відповідачем право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0128 (а.с. 1-6зв).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10.12.2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Євробуд» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину матеріалів, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,18 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером :03:001:0128, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.185-189).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у своїй позовній заяві вона просила визнати право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - будинку, а суд першої інстанції змінив обраний нею спосіб захисту права власності та визнав право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання використаних в процесі будівництва будинку; необґрунтовано відмовив у визнанні двох квартир спільним майном подружжя; не правильно застосував положення ст. 69 СК України, визначивши частини у спільному майні подружжя, права, на які кожен з них має відповідно до положень сімейного законодавства, не вирішивши при цьому спір, який виник між сторонами (а.с. 200-204).

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину матеріалів, обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 та в частині відмови у визнанні договорів пайової участі в будівництві удаваними та визнання недійсними свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартири у будинку АДРЕСА_5 . та визнання вказаних квартир спільною сумісною власністю подружжя.

13.02.2020 представником відповідачів - ОСОБА_7 , було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як рішення, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08.06.2002 по 14.11.2017, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та рішенням суду (а.с.7,8). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дочок: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, довідки Немішаївської селищної ради №110 (а.с.9-11,13).

Під час шлюбу подружжям було придбано - квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку АДРЕСА_2 , та розпочато будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копією заяви ОСОБА_1 (а.с.14-19, 113) та визнається сторонами.

Також, під час шлюбу ОСОБА_2 набув в порядку приватизації право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав (а.с.15), рішенням Микулицької сільської ради Бородянського району, Київської області від 25.10.2013 (а.с.95).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми статті 60 СК України передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині визнання договорів № пайової участі в будівництві № 04/14 та № 04/24 від 14.02.2014 та від 21.08.2014, укладених між ТОВ «Євробуд», як фірмою, та ОСОБА_3 , як пайщиком, удаваним; визнання недійсним свідоцтв про право власності серія та номер: 41620615, виданий 03.08.2015 та 41970382, виданий 08.08.2015 Реєстраційною службою Бородянського районного управління юстиції Київської області, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . та визнання спільною сумісною власністю подружжя вищезазначених квартир.

Оскільки, ТОВ «Євробуд» надано відповідні документи, в яких зазначено, що ОСОБА_3 підписувала дані договори особисто, вносила кошти особисто, інших осіб у даних договорах не зазначено, сторонами дані договори не оскаржено, а тому відсутні правові підстави для визнання вищезазначених квартир спільною сумісною власністю та поділу їх між подружжям (т. 1 а.с. 20-31 зв.). В свою чергу позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, окрім копії СМС, відправлене на її ім`я відповідачем.

Твердження апелянта про те, що суд змінив обраний нею спосіб захисту права власності та визнав право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання використаних в процесі будівництва будинку на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_7 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (ст.. 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком в юридичному розумінні, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку.

Таким чином, надані позивачем докази, такі як: фотографії будинку та акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_7 від 02.03.2018, виданий Микулицькою сільською радою, з якого вбачається, що на вищевказаній земельній ділянці знаходяться такі забудови: житловий будинок, який по даних сільської ради не введений в експлуатацію та два сараї, які також являються незавершеним будівництвом та не введені в експлуатацію (т. 1 а.с. 34), не вказують на ступінь готовності будинку та можливістю визначити окремі його частини, що підлягають виділу, і чи технічно можливо довести до кінця будівництво, що унеможливлює прийняття рішення про його поділ.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 567/147/16-ц (провадження № 61-8500св18).

В суді апеляційної інстанції позивачем було подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_7 . Неможливість подання такого клопотання в суді першої інстанції пояснила відсутністю коштів на оплату експертизи.

У частині 3 статті 367 ЦПК України закріплено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши клопотання, колегія суддів в судовому засіданні 03.09.2020 протокольною ухвалою відмовила у його задоволенні, оскільки відсутність коштів на сплату за проведення експертизи не є причиною, що об`єктивно не залежала від волі позивача.

Враховуючи той факт, що матеріали справи не містять даних про державну реєстрацію новоствореного нерухомого майна, а також не встановлено ступінь готовності житлового будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання права власності позивача на Ѕ частину матеріалів, обладнання, що були використані в процесі незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_7 , тому колегія суддів проходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євробуд» про поділ майна подружжя залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 08 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк