Номер провадження: 22-ц/813/3993/20
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 01 серпня 2006 року у розмірі 72 721,35 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.07.2014 року складає 941 545,78 гривень, з яких:

- 65 372,71 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 24.07.2014 року становить 846 400, 68 грн. - кредитної заборгованості;

- 6 869, 85 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 24.07.2014 року становить 88 946,07 грн. заборгованості по процентам;

- 53, 33 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 24.07.2014 року становить 690,48 грн. - пені за прострочення сплати кредиту;

- 425,46 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 24.07.2014 року становить 5 508,55 грн. - пені за прострочення сплати процентів.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 75610,0 швейцарських франків зі строком користування кредитними коштами до 02 серпня 2027 року зі сплатою 8,99% річних. У якості забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 01 серпня 2006 року укладено договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак відповідач, в порушення умов зазначеного договору ухиляється від належного виконання кредитних зобов`язань, що стало підставою звернення до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 01 серпня 2006 року в сумі 72721 швейцарських франків, 35 сантимів, що станом на 24.07.2014 року в еквіваленті за курсом НБУ складало 941545,78 гривень. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк судові витрати у сумі 3654,0 гривень за сплачений судовий збір.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси 10 листопада 2014 року відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси 10 листопада 2014 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи на 15-30 г. 01.09.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про причину не явки не повідомили, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» проти розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 за відсутності відповідачів не заперечував.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції всім зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, стягуючи заборгованість з боржника і поручителя в солідарному порядку на користь кредитора у розмірі, заявленому позивачем 72 721 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять один) швейцарських франків, 35 сантимів, що станом на 24.07.2014 року в еквіваленті за курсом НБУ складало 941 545,78 гривень, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- згідно з умовами кредитного договору № 0 від 01 серпня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 75 610,0 швейцарських франків, зі строком користування кредитними коштами до 02 серпня 2027 року, зі сплатою 8,99% річних за користування коштами протягом 30 днів. ОСОБА_1 не виконані умови п. 4.2. договору, відповідно до якого відповідач зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір яких встановлений договором у відповідності до графіку погодженому сторонами договору, який є його невід`ємним додатком.

Згідно з п. 5.5. у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій більше ніж на один місяць та / або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення Позичальником та або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим договором. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку глави 11 цього Договору.

Згідно до п.5.7 договору у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит банк має право стягнути з позичальника суму боргу в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення.

Згідно з п. 9.2 № 0 від 01 серпня 2006 року банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку: банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (далі Повідомлення банку) за адресою Позичальника; новий розмір процентної ставки за цим Договором, починає застосовуватись з дати, що буде вказана у Повідомленні Банку до Позичальника без укладання Сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору. У разі незгоди із встановленим згідно умов цього пункту Договору новим розміром процентної ставки, Позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у Повідомлені Банку, зобов`язується надати на зазначену у Договорі адресу Банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання Банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом Договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від Позичальника, Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору. Сторони погодили що факт неподання Позичальником на зазначену у Договорі адресу Банку у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) Позичальника про його незгоду із такою новою ставкою, вважається згодою Позичальника на встановлення Банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у Повідомлені банку.

Відповідно до п. 9.4. Договору зміни до Договору оформляються шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до нього, крім випадків, коли цим Договором прямо передбачено, що зміни його умов не потребують укладення будь-яких додаткових угод.

У відповідності до розділу 11 Договору сторони погодили, що у випадку настання обставин передбачених у п. п. 23.3, 4.9.,5.3. 5.5, 5.6, 5.8.. 5.10., 7.4., 9.2, 9.14 цього Договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги), вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення від банку. При цьому у разі неотримання повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Зазначене повідомлення (вимога) Банку направляється листом або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору.

Відповідно до договору поруки від 01 серпня 2006 року ОСОБА_2 зобов`язалась перед позивачем у повному обсязі відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають з укладеного між сторонами кредитного договору № 0 від 01 серпня 2006 року.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування змін в Кредитний договір Поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільним повідомленнями.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0 від 01 серпня 2006 року станом на 24.07.2014 р. у відповідача існує наступна заборгованість за кредитом:

-заборгованість за кредитом - 65372,71 швейцарських франків;

-заборгованість за відсотками - 6869,85 швейцарських франків;

-пеня за прострочення сплати кредиту - 53,33 швейцарських франків;

-пеня за прострочення сплати процентів - 425,46 швейцарських франків;

Заборгованість станом на 24.07.2014 року складає 72721,35 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ на вказану дату складало 941 545,78 гривень.

Згідно з копією реєстру замовних пакетів від 23.06.2014 року, в якому зазначено про направлення кореспонденції Банку на адресу позичальника та поручителя за адресами, які зазначені у кредитному договорі та договорі поруки та копіями самих вимог про погашення прострочених платежів за договором та повідомленням, що у разі не усунення порушень на 32 день з дати отримання або на 41 день з дати направлення даної вимоги Банк вважає строк виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі таким, що настав (а. с. 37-40).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами договору про іпотечний кредит сторони погодили порядок повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячними ануїтетними платежами, зважаючи на те, що кредит виданий на 252 місяці від дати укладення договору - до 02.08.2027 року.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з представленого Банком розрахунку заборгованості, позивачем заявлені вимоги про стягнення неповернутого тіла кредиту, процентів за користування кредитом за період з 31.08.2006 року до 17.07.2014 року та пеню за прострочення зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за період з 24.07.2013 року до 24.07.2014 року.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання боржником та поручителем вимоги Банку вважається, що строк настав на 41 день з дати направлення даної вимоги 23.06.2014 року, тобто з 03.08.2014 року.

Враховуючи наведене немає підстав для висновку, що проценти та пеня за ставками передбаченими умовами договору нараховані після спливу строку кредитування з урахуванням того, що Банк, скористався правом кредитора на дострокове повернення кредиту, змінивши таким чином строк дії кредитного договору.

Як вже зазначалося судом першої інстанції ухвалено заочне рішення.

Подаючи заяву про перегляд заочного рішення та апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не заявила про пропуск Банком позовної давності, внаслідок чого в розумінні ч. 3 ст. 267 ЦК України, відсутні підстави для її застосування щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 .

Перевіряючи обставини справи, які можуть свідчити про наявність підстав припинення поруки, судова колегія звертає увагу на таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь- який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно кредитного договору та графіку погашення кредиту, вбачається, що кредит в сумі 75610,0 швейцарських франків наданий 01.08.2006 року позичальнику ОСОБА_1 для особистих потреб строком на 252 місяці до 02.08.2027 року.

Відповідно графіку повернення кредиту вбачається, що боржник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит щомісячними платежами - 94 місяці оплачувати ануїтетними платежами по 300,04 швейцарських франків яка складається з суми повернення тіла кредиту.

Крім того умовами кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом за ставкою 8,99% протягом 30 календарних днів з можливістю подальшого перегляду процентної ставки відповідно до умов п. 9.2. даного Договору та в порядку передбаченому главою 11 цього Договору.

Умовами кредитного договору передбачена оплата процентів за користування кредитом, яка має здійснюватися з 01 по 10 число включно кожного місяця наступного за тим, за яким Банком були нараховані такі проценти.

Як вже зазначалося граничний строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором - 02.08.2006 року, однак з наданих до справи розрахунків вбачається, що позичальник не завжди регулярно та у повному обсязі виконувала зобов`язання з повернення тіла кредиту та сплати процентів відповідно до графіку повернення та умов кредитного договору.

Так, згідно з розрахунком заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом виникла у липні 2013 року і збільшувалася протягом наступних 12 місяців, що передували поданню банком вимоги про дострокове повернення кредиту та подальшого звернення Банком до суду.

Оскільки, з наведених вище обставин порука повністю не припинилася, а кредитним договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами, слід здійснити обчислення шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і не перевірив, чи припинилась порука повністю у зв`язку зі спливом шестимісячного строку окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором та дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості з поручителя в тому ж об`ємі, що і з боржника в тому числі і за період, що перевищує 6 місяців, які передували звернення кредитора до суду з позовом до поручителя 04.08.2014 року.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що порука припинилася в частині щомісячних платежів по тілу кредиту і по сплаті процентів за користуванням кредиту, які повинні були здійснюватися до 04.02.2014 року.

Отже щодо вказаних сум простроченої заборгованості по тілу кредиту - 341,31 швейцарських франків, залишку заборгованості за процентами за його користуванням - 3 699,14 швейцарських франків, що утворилися внаслідок не здійснення боржником періодичних платежів до 04.02.2014року, а також щодо нарахованої до 04.02.2014 року пені за прострочення виконання зобов`язання з повернення тіла кредиту - 3,82 швейцарських франка (еквівалент у гривні згідно з розрахунком 49 грн.46 коп.) та за прострочення виконання зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 20,23 швейцарських франка (еквівалент 261 грн. 92 коп.) порука ОСОБА_2 припинилася.

Разом з тим щодо решти заборгованості по тілу кредиту, процентах, виходячи з дати пред`явлення вимоги (позову до суду) порука ОСОБА_2 не є припиненою і тому в цих межах вона, як поручитель, несе солідарну відповідальність разом з боржником.

Визначаючи суму, яка підлягає стягненню, як в солідарному порядку, так і особисто з позичальника, судова колегія виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, з обставин, які встановлені районним судом і не заперечуються сторонами, ОСОБА_1 дійсно отримала кредит в ВАТ АКІБ «УкрСиббанк» у розмірі 75 610 швейцарських франків і потягом тривалого часу здійснювала погашення тіла кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами. При цьому умовами кредитного договору передбачено право кредитора на дострокове повернення тіла кредиту зі сплатою процентів за час фактичного користування кредитними коштами при настанні випадків, передбачених кредитним договором. Збільшення процентної ставки передбачено умовами кредитного договору без зазначення чітких меж збільшення і конкретного розміру збільшення.

Поручитель підписуючи договір поруки, дійсність якого нею в подальшому не оскаржувалася, погодилася таким чином нести солідарну відповідальність з боржником у відповідності до умов кредитного договору.

Умовами кредитного договору не передбачено необхідності підписання окремої додаткової угоди у разі використання Банком свого права на збільшення процентної ставки після спливу 30 денного строку користування кредитними коштами рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця.

Проте договором передбачено необхідність дотримання порядку передбаченого п. 9.2. Договору.

Як вбачається з заяви про перегляд заочного рішення та зі змісту апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 заперечує отримання від Банку відповідних повідомлень про збільшення розміру процентної ставки.

В свою чергу Банк надавши розрахунок з якого вбачається нарахування процентів за збільшеними процентними ставками - 10,99%, 17, 98% та 21,98% не надав документального підтвердження про направлення на адресу позичальника повідомлення у вигляді рекомендованого листа з вказівкою нової процентної ставки та дати, з якої вона має діяти.

Враховуючи наведене позивач не спростував заперечень відповідача про порушення Банком порядку збільшення процентної ставки у відповідності до п.9.2. Договору щодо не направлення на її адресу відповідного повідомлення з вказівкою нового збільшеного розміру процентної ставки та дати з якої вона має нараховуватися.

При таких обставинах суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого нарахування Банком процентів за збільшеними процентними ставками за періоди, які зазначені у розрахунку заборгованості.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 141 судової економічної експертизи від 18.06.2019 року відсутнє документальне підтвердження зміни сторонами розміру процентної ставки в порядку передбаченому Договором № 0 від 01 серпня 2006 року. Загальна сума нарахованих процентів в довідці за період з 31.08.2006 року до 17.07.2014 року склала 58 301,28 швейцарських франків, що є більшою на 77, 17 швейцарських франків ніж визначається за складовими сумами з нарахування процентів - 58 224,11 швейцарських франків. Крім того експертним висновком встановлено, що з 01.08.2006 року до 24.07.2014 року різниця між сумою отриманого кредиту та залишком становить 10 237,29 швейцарських франків за даними довідки - розрахунку заборгованості, в той час, як за даними довідки - розрахунку за врахованими сумами коштів на погашення кредиту різниця складає 10 869,59 швейцарських франків, що визначає отримання Банком коштів на погашення кредиту у сумі більшій на 632,30 швейцарських франків, які не враховані при здійсненні розрахунку заборгованості.

Враховуючи наведене та неподання Банком належних і достатніх доказів, які б спростовували висновки експертного дослідження № 141 судової економічної експертизи від 18.06.2019 року, вказані висновки підлягають врахуванню при визначенні остаточної суми заборгованості.

Загальна сума,заявлена до стягнення зі тілом кредиту становить згідно з розрахунком 65 372,71 швейцарських франків за вирахуванням 632,30 швейцарських франків, які визначені експертизою, як такі, що погашені позичальником, але не враховані при здійсненні розрахунку заборгованості, що становить 64 740,41 швейцарських франків.

При цьому щодо відповідальності поручителя, то з урахуванням наведених в цій постанові обґрунтувань, вона обмежується останніми 6 місяцями, що передували зверненню до суду з позовом та суми, яка підлягає поверненню достроково, оскільки в іншій частині - що стосується сум, які виходять за 6 місяців, що передували поданню позову до суду 341,31, порука вважається такою, що припинилася.

Аналогічно порука припинилася в частині заборгованості за процентами з користування кредитом, які нараховані поза межами 6 місяців, що передували поданню позову до суду - 3 699,14.

При цьому також слід врахувати висновки експертного дослідження № 141 судової економічної експертизи від 18.06.2019 року щодо правильності нарахування процентів та вирахувати 77, 17 швейцарських франків, на які збільшені проценти без ненадання документального підтвердження збільшення процентної ставки, тобто 6 792,78 швейцарських франків (6 869,95-77,17).

Тому з позичальника та поручителя на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість за тілом кредиту - 64 399, 10 швейцарських франків (64 740,41-341.31); за процентами з 31.08.2006 року до 17.07.2014 року - 3 093,64 швейцарських франків (6 792,78-3 699,14).

Судова колегія звертає увагу, що у первісній редакції кредитного договору умови збільшення Банком процентів за користування кредитом були погоджені таким чином, що Банк у разі порушення кредитної дисципліни позичальником може збільшувати проценти без деталізації конкретного їх розміру аз умови дотримання порядку передбаченого Договором.

При цьому фактично збільшення Банком процентної ставки відбувалося без змін умов Кредитного договору, що було погоджено сторонами кредитного договору і погоджено з поручителем при укладенні з останнім договору поруки.

При таких обставинах немає підстав для висновку про припинення поруки з підстав передбачених ч.І ст. 559 ЦК України (зміна зобов`язання за яких відбулося збільшення відповідальності поручителя без його згоди).

В частині заявлених вимог за тілом кредиту - 341,31 швейцарських франків та за процентами за користування кредитом 3 699,14 швейцарських франків, на які зменшено солідарне стягнення за рахунок припинення поруки, підлягає стягненню з позичальника особисто.

Що стосується нарахованої Банком пені,то судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 7.1 Договору за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню у наступному порядку: в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені , якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті;

Таким чином, згідно з указаним кредитним договором заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом підлягають поверненню у доларах США, а пеня у національній валюті України (гривні).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені Банк здійснив його в швейцарських франках з наростаючим підсумком з визначенням еквіваленту у гривнях по курсу НБУ на день розрахунку заборгованості.

Проте такий розрахунок не відповідає умовам нарахування пені, що передбачені умовами кредитного договору від 01.08.2006 року. Зокрема вказаним кредитним договором передбачено обчислення пені за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Враховуючи наведене немає підстав для залишення рішення в цій частині без змін, що має наслідком ухвалення судом апеляційної інстанції власного судового рішення.

Відповідно до ч. ч . 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 2, ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Будь-яких доказів здійснення уточненого розрахунку заборгованості за пенею, позивачем не надано, клопотання про призначення експертизи в судовому порядку не подано.

Оскільки відсутні підстави для стягнення пені за наведеним розрахунком та враховуючи,що Банк не скористався своїми процесуальними правами щодо приведення розрахунку за пенею у відповідність до умов кредитного договору, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про порушення Банком умов кредитного договору щодо черговості здійснення оплат належним чином не доведені і з огляду на встановлені обставини виникнення багатомісячної заборгованості у відповідності до умов кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, не впливають на можливість реалізації кредитором права на повернення кредиту достроково зі сплатою процентів за користування кредитними коштами і, як слідство, на наявність підстав для судового захисту кредитора у межах доведених ним сум заборгованості.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні з урахуванням наведених у цій постанові суду апеляційного суду обґрунтувань. На користь позивача слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором № 0 від 01 серпня 2006 року - у загальному розмірі 67 492,74 швейцарських франків, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 64 399,10 швейцарських франків та за процентами з 31.08.2006 року до 17.07.2014 року - 3 093,64 швейцарських франків. Особисто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає стягненню заборгованість за договором № 0 від 01 серпня 2006 року - у загальному розмірі 4 040,45 швейцарських франків, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 341,31 швейцарських франків та за процентами за цей же період 3 699,14 швейцарських франків. В решті заявлених вимог - відмовити.

При цьому судова колегія приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року що визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті, в якій був виданий кредит, а і у гривневому еквіваленті такої іноземної валюти, по суті є зайвим, оскільки належним виконанням рішення в даному випадку є перерахування коштів в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривнях.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з ухваленням апеляційним судом нового рішення судові витрати підлягають перерозподілу.

З урахуванням ухвалення нового судового рішення, яким вимоги позивача задоволені на загальну суму 71 533,19 швейцарських франків, що становить 99 % від вимог заявлених в районному суді - 72 242,56 швейцарських франків.

Враховуючи, що позивачем за подання позову сплачено 3 654 грн. на його користь підлягає стягненню 3 617 грн.46 коп.

Проте на солідарну частину стягнення прийшлося 67 492,74 швейцарських франків, що становить 94% від фактично задоволених вимог 71 533,19 швейцарських франків.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам - 94% від судового збору, який підлягає відшкодуванню на його користь - 3617,46 грн., що становить 3 400 грн. 42 коп.

Дана сума підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, тобто по 1 700 грн.21 коп. з кожного.

Решта судового збору,що підлягає відшкодуванню на користь позивача - 6% від суми судового збору, який підлягає відшкодуванню - 3617,46 грн., що складає 217 грн.05 коп. і дана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 особисто.

Тому всього з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 917 грн. 26 коп.(1700,21+217,05).

Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 1% і з урахуванням сплаченого нею судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення - 384 грн.20 коп. та за подання апеляційної скарги - 5481 грн., а всього 5 865 грн. 20 коп., з позивача на користь відповідача стягненню підлягає 58 грн. 65 коп.

У відповідності до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1858,61 грн. (1917,26 - 58,65).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси 10 листопада 2014 року - змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 серпня 2006 року - у загальному розмірі 67 492,74 швейцарських франків, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 64 399,10 швейцарських франків та за процентами з 31.08.2006 року до 17.07.2014 року - 3 093,64 швейцарських франків.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 серпня 2006 року - у загальному розмірі 4 040,45 швейцарських франків, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 341,31 швейцарських франків та за процентами з 31.08.2006 року до 17.07.2014 року - 3 699,14 швейцарських франків.

В решті заявлених вимог - відмовити.

В порядку зміни розподілу судових витрат:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати в сумі 1858,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судові витрати в сумі 1 700 грн.21 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова