Номер провадження: 22-ц/813/3956/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кротюка Олександра Володимировича на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кротюк О.В. звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу товарів: зварного апарату для ВОЛС комплект Fujikura 19 S «Kit-A» Standart, який включає в себе складач оптичного волокна Fujikura СТ-06А, батарея Fujikura ВТR-09, блок живлення АDС-18 та рефлектометр EХFO MAХ-720В-М1. Продаж товарів було здійснено з розстрочкою платежу, графік та умови якого встановлено додатком № 1 до договору. Умови розстрочки полягають у щомісячному гривневому платежу по курсу НБ України на день платежу в сумі, яка еквівалентна 500 доларів США, в період починаючи з жовтня 2015 року по червень 2017 року (за останній місяць гривневий еквівалент 200 доларів США). ОСОБА_2 здійснив платежі за товар згідно умов додатку № 1 до договору за жовтень, листопад, грудень 2015 року, а також за січень та лютий 2016 року в розмірі гривневих коштів еквівалентних 2 500 доларів США. Після цього, жодних інших платежів за товар відповідач не здійснив. Таким чином, борг відповідача перед позивачем становить 7 700 доларів США. Крім того, позивач вважає, що він має право на стягнення з відповідача пені та три відсотки річних. У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 7 700 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення суду, неустойку у розмірі 109 032 грн. та три відсотки річних у розмірі 8 262,53 грн., а також судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Кротюк Олександр Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кротюк О.В. в судове засідання на 01.09.2020 року на 16-00 г. не з`явилися, від представника ОСОБА_1 адвоката Кротюка О.В. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності і про підтримання доводів поданої апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни ріішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів належними доказами здійснення ним повної оплати вартості отриманого товару на суму 10 200 доларів США і досягнення повного розрахунку за зобов`язаннями за договором купівлі-продажу з позивачем ще у січні 2017 року.

Таким доказом поданим відповідачем до суду першої інстанції є роздруківка електронного листування відповідача (CMC) з позивачем через стільниковий зв`язок за номером позивача НОМЕР_1 .

Одночасно суд вважав, що позивач заперечуючи проти поданого доказу в тому числі і посиланням на те, що фотокопія, яка представлена відповідачем, є ним штучно створена, не спростував це належними доказами і не заявив про призначення відповідної експертизи, висновок якої міг би встановити штучність поданого доказу і спростувати достовірність поданого відповідачем доказу.

Проте погодитися з таким висновком районного суду, колегія суддів не може.

З матеріалів справи вбачається, що:

-10 жовтня 2015року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу (далі - Договір), відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцеві комплект Fujikura 19 S «Kit-A» Standart вартістю 94 600 грн., що еквівалентно 4300 доларам США та рефлектор EХFO MAХ-720В-М1 вартістю 129 800 грн., що еквівалентно 5900 доларам США, а всього на загальну суму 224 400 грн., що еквівалентно 10 200 доларам США з розстрочкою платежа на 21 місяць;

-згідно з актом прийому передачі від 10.10.2015року позивач передав, а відповідач прийняв комплект Fujikura 19S «Kit-А» Standard s/n LY3BAMETCRE2DS29 та рефлектометр EXFO МАХ-720В- M1 s/n 738461. При цьому, як зазначено в акті, претензій до кількості та якості переданого товару ОСОБА_2 не має (а. с. 11);

-згідно з представленим позивачем розрахунком заборгованості, ОСОБА_2 виконав зобов`язання з оплати за поставлений товар частково - у розмірі 2 500 доларів США і має непогашений борг за договором купівлі-продажу від 10.10.2015 року у розмірі еквівалентному 7 700 доларів США. Також за прострочення виконання зобов`язань продавцем за договором купівлі-продажу нараховано пеню із розрахунку 1% від суми простроченого зобов`язання за 50 днів. Крім того позивач також здійснив розрахунок 3% річних у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Судова колегія виходить з такого.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі- продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Особливості продажу товару в кредит визначені статтею 694 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що ціни товарів, що поставляються зміні не підлягають і погоджені сторонами Договору:

- комплект Fujikura 19S «Kit-А» Standard вартістю 94 600 грн., що еквівалентно 4300 доларам США та рефлектор EXFO МАХ-720В-М1 вартістю 129 800 грн., що еквівалентно 5900 доларам США, а всього на загальну суму 224 400 грн., що еквівалентно 10 200 доларам США.

Згідно з п. 2.3. Договору Продавець зобов`язується здійснювати оплату у розмірі, зазначеному у Додатку № 1 до Договору шляхом щомісячного перерахування продавцю.

Відповідно до п. 2.4. Покупець може частково відмовитися від оплати з пред`явленням мотивованої відмови у 3-денний строк у наступному порядку:

а) при нестачі товару - пропорційно недопоставленому товару;

б) при надходженні некомплектного, неякісного товару - у розмірі вартості цього товару.

Відповідно до розділу 5 Договір набирає чинності в момент його підписання і діє до червня місяця 2017 року. Строк дії Договору може бути продовжений шляхом підписання Сторонами додаткової Угоди.

У Додатку № 1 до Договору наведений графік погашення вартості поставленого покупцеві товару, відповідно до якого з жовтня 2015 року до травня 2017 року підлягає оплаті сума по «500» та у червні 2017 року - «200», а разом «10200» (20 місяців по 500 та 21 місяць 200).

Безпосередньо у графіку найменування валюти платежу не зазначено, але сам графік є Додатком до Договору купівлі-продажу, яким передбачено порядок розрахунку за поставлений товар за погодженими сторонами Договору цінами, що не підлягають зміні і які визначені в національній валюті України з визначенням еквіваленту у доларах США. Загальна ціна договору в еквіваленті у доларах США становить 10 200 доларів США, які згідно з Договором підлягають сплаті покупцем в розстрочку на 21 місяць.

З урахуванням змісту розрахунку, наведеного у графіку платежів вбачається, що загальна кількість платежів - 21, з яких 20 платежів по 500 та останній - 200, що разом становить 10 200 і узгоджується з ціною договору в еквіваленті в доларах США.

При цьому згідно з . 2.1. Договору Покупець зобов`язується при отриманні товарів внести готівкою 5% від вартості товару в сумі 11 000 грн., що еквівалентно 500 доларам США за курсом Національного банку України.

Враховуючи наведене, вбачається узгодження графіку платежів з валютою, в якій визначено еквівалент ціни договору - доларах США.

Оскільки позивач не заперечує, що відповідач частково сплатив за поставлені згідно з Договором товари еквівалент 2 500 доларів США, а відповідач стверджує, що сплатив повну вартість поставлених товарів - 10 200 доларів США, то предметом спору є еквівалент 7 700 доларів США, вимоги про стягнення якої, як існуючої заборгованості заявив позивач і яка не визнається відповідачем.

Умовами Договору передбачено способ оплати вартості поставлених покупцеві товарів шляхом щомісячного перерахування продавцю.

Згідно з ст. 81 ч.І ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

В якості доказів проведення розрахунку за поставлені товари, позивачем надано роздруківку електронного листування відповідача (CMC) через стільниковий зв`язок з абонентом позначеним, як « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з тексту якого вбачається, що даний абонент 09.01.2017 року у переписці визнав погашення 10 200 у.е.

Окремо позивачем надано фото зі списку абонентів з власного телефону, в якому абоненту позначеному, як « ІНФОРМАЦІЯ_1 », належить сотовий номер НОМЕР_1 .

Дані обставини суд першої інстанції вважав достатніми для ідентифікації абонента « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з особою позивача за номером телефону і що роздруківка тексту перемовин з даним абонентом стосується саме особи позивача і свідчить про обставини повного виконання відповідачем Договору купівлі-продажу від 10.10.2015 року в частині оплати за отримані товари.

Відповідно до ч.І ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Згідно з ч.І ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.09 №14 "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів тощо. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів і фактами, що є об`єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про. факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

За умовами Договору від 10.10.2015 року передбачено способ оплати вартості поставлених покупцеві товарів шляхом щомісячного перерахування продавцю (п. 2.3).

Оскільки перерахування стосується грошових коштів, належним, допустимим і достатнім підтвердженням такого перерахування є первинні платіжні документи - платіжне доручення, чек, касовий ордер, квитанція, банківська виписка руху коштів за поточним рахунком з вказівкою дати, суми платежу, найменування контрагенту та його реквізитів та призначення платежу тощо.

Таких доказів на підтвердження здійснення повної оплати за Договором, відповідачем не надано.

Разом з тим надана роздруківка листування з абонентом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не містить достатню інформацію про обставини виконання саме Договору від 10.10.2015 року і посилання на докази проведення розрахунку (дату платежів, суму призначення та отримувача).

З наданих ОСОБА_1 заперечень на відзив ФОП ОСОБА_2 , вбачається, що позивач звернув увагу суду, що ОСОБА_2 не надав жодного документу, який би свідчив про оплату за отриманий товар, заперечуючи при цьому смс-переписку з ОСОБА_2 , яку вважає неналежним доказом і навівши свої міркування, що вважає фотокартки цієї переписки штучно створеними відповідачем для введення суд в оману.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався і виходячи з встановлених у справі обставин щодо отримання відповідачем поставлених позивачем товарів, умов договору купівлі-продажу в частині способу розрахунків, характеру відносин пов`язаних з перерахуванням грошових коштів, які мають підтверджуватися первинними бухгалтерськими і банківськими документами, не надав належну оцінку кожному доказу (або відсутності доказу) окремо, а також достатності взаємному зв`язку доказів у їх сукупності та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 10.10.2015 року з підстав доведеності відповідачем факту повного розрахунку за договором і відсутності у відповідача таким чином, заборгованості.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. (Правова позиція Верховного суду України від 06.06.2012 р. по справі № 6-46цс12).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за Договором від 10.10.2015 року у розмірі еквівалентному 7 700 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення апеляційним судом власного рішення виходячи, що саме в такій редакції заявлені вимоги.

З урахуванням офіційного курсу гривні до долару США, встановленого НБУ на 01.09.2020 року - 26,5618 грн. за 1 долар США, сума еквівалентна 7 700 доларів США, що підлягає стягненню у гривні становить 212 225 грн. 86 коп.

Оскільки апеляційний суд набув висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу у вигляді неоплаченої вартості поставлених позивачем і отриманих відповідачем товарів, судова колегія виходячи з п. 4.2 договору, яким передбачено, що за прострочку виконання своїх зобов`язань, зокрема щодо передачі грошових коштів, винна сторона сплачує неустойку (пеню) у розмірі 1% від непереданої у строк суми за кожен день прострочки, рішення суду про відмову у стягнення пені з посиланням на здійснення відповідачем повного розрахунку за Договором у встановлений строк без прострочення зобов`язання, що виключає нарахування неустойки (пені) не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку (21.12.2016 року Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у справі №3-123гс14.

Враховуючи наведене, вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення виконання зобов`язання за Договором від 10.10.2015 року, є обґрунтованими.

Відносно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки (пені, штрафу) Верховний суд України висловлювався 18.05.2016 року у справі № 6-474цс16: «Отже аналіз норм статті 266,частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою».

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-3006цс15 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15.

Договір купівлі-продажу від 10.10.2015 року і передбачає оплату щомісяця з дати поставки товару і до червня 2017 року включно.

Згідно акту поставка товару відбулася 28.10.2015 року.

До суду позивач звернувся поштою 04.10.2018 року.

Враховуючи, що строк давності за основною вимогою на час звернення позивача до суду з позовом, не сплив, а розрахунок пені здійснений за останні 50 днів, що передували зверненню до суду і в межах строку позовної давності за основною вимогою, немає підстав для висновку про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Приймаючи до уваги, що згідно з офіційним курсом НБУ на день ухвалення Одеським апеляційним судом власного судового рішення заборгованість за Договором від 10.10.2015 року становить 212 225 грн. 86 коп., а позивачем заявлені вимоги про стягнення неустойки за 50 днів, що передували зверненню до суду, з відповідача на користь позивача слід стягнути 106 112 грн. 93 коп. (212 225,86* 1%*50).

Оскільки розмір неустойки не перевищує розмір завданого позивачеві збитку у розмірі невиконаного основного зобов`язання, відсутні підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України і зменшення розміру неустойки.

Тому вимоги про стягнення неустойки підлягають задоволенню у розмірі 106 112 грн. 93 коп.

Крім того, підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи наведене немає підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за Договором від 10.10.2015 року.

Вимоги про стягнення 3% річних позивачем заявлені за 461 день прострочення основного боргу, який передував зверненню до суду.

Враховуючи, що апеляційним судом встановлено суму заборгованості 212 225,86 грн., сума, що підлягає стягненню згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України за 461 день прострочення, відповідно до заявлених позовних вимог, становить 8 041 грн. 32 коп. (212 225,86*3%/365*461).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором купівлі-продажу від 10.10.2015 року у розмірі 212 225 грн. 86 коп., пеню 106 112 грн. 93 коп. та 3% річних згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України - 8 041,32 грн., а всього стягнути 326 380 грн. 11 коп. В решті заявлених вимог згідно з розрахунком слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги задоволення заявлених вимог із розрахунку еквіваленту заборгованості у доларах США із застосуванням офіційного курсу НБУ гривні до долару США на час ухвалення судового рішення, про що і просив позивач, сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду та за подання апеляційної скарги підлягає відшкодуванню на його користь з відповідача пропорційно задоволеним вимогам в загальному розмірі 326 380 грн. 11 коп., що становить 97,9% задоволених вимог від первісно заявлених у загальному розмірі 335 358 грн. 53 коп., внаслідок чого на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 8 208 грн. 91 коп. (8385*97,9%), а також витрати на правову допомогу, розрахунок якої наведено в позовній заяві, що пропорційно задоволеним вимогам становить 4 895 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кротюка Олександра Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість за Договором купівлі-продажу від 10.10.2015 року у розмірі 212 225 грн. 86 коп., пеню у розмірі 106 112 грн. 93 коп. та 3% річних згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 8 041 грн. 32 коп., а всього стягнути 326 380 грн. 11 коп.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати у вигляді судового збору в сумі 8 208 грн. 91 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 895 грн., а всього стягнути судові витрати на загальну суму 13 103 грн. 91 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: «07» вересня 2020 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова