Справа № 219/671/20
Провадження № 2/219/1325/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Єлісеєвої С.Є., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Літовченко К.В., в порядку загального позовного провадження розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , треті особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18.10.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружжя перестали проживати разом з вересня 2016 року. На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2017 з відповідача стягнуті аліменти. На час подання позову до суду наявна заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач не бажає спілкуватися з дитиною, не приділяє уваги дитині. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, дитина визнає своїм батьком ОСОБА_6 , який є чоловіком позивача на теперішній час. При цьому, позивач не перешкоджає відповідачу зустрічатись, спілкуватись з сином. Відповідач тривалий час не спілкується з дитиною та забороняє позивачу виїжджати з дитиною на відпочинок до іншої держави.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2020 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.18-19).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду (а.с.82).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, вимоги не визнав, мотивуючи тим, що позивач чинить перешкоди у побаченні із сином, якого налаштовує проти нього, не надає можливість бабусі та дідусю спілкуватись з онуком. Крім того, відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованість, яка зазначена у довідці, погашена. Він працює, має власне житло. Вважає, що позовні вимоги ґрунтуються лише на власних поясненнях позивача та не підтверджуються належними доказами, у тому числі щодо заборони позивачу разом із дитиною виїжджати до іншої держави на відпочинок. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічно тим, що викладені у позові.

Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Представник третіх осіб заперечувала проти позовних вимог посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бахмутської міської ради відповідно до якого, остання вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2009 року народження.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вихованням її онука ОСОБА_8 займається позивач та її чоловік ОСОБА_6 , батько дитини не піклується про сина та не займається його вихованням.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 , проживають з її неповнолітній сином ОСОБА_8 , якого вони разом виховують та забезпечують всім необхідним. Відповідач декілька разів спілкувався з останнім біля школи де навчається дитина. Дитина переймається із-за розлучення батьків, тому не бажає спілкуватись з батьком. При цьому, свідок вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав, оскільки останній не займається вихованням сина.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідач, як батько її онука ОСОБА_8 , бажає спілкуватись з сином, проте позивач перешкоджає дитині спілкуватись з батьком, бабусею та дідусем, налаштовує дитину проти батька.

Неповнолітній ОСОБА_5 суду пояснив, що він не бажає спілкуватися із батьком оскільки ображений на нього за те, що він залишив їх з мамою, а потім не дозволив виїжджати за кордон. Бачитись із батьком не бажає.

Вислухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.10.2008 року, який було розірвано 28.09.2017 року, що підтверджується копією рішення Артемівського міськрайонного суду від 28.09.2017 р. (а.с.11).

Від шлюбу в них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 24.03.2009 року (а.с.6).

З відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 (а.с. 9).

З 08.06.2019 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.06.2019 року (а.с.10).

Позивач та її син ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ОСББ «Ювілейна,44» № 140 від 17.01.2020 року (а.с.7), проживають разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом ОСББ «Декабристів» від 17.01.2020 року (а.с.8).

Відповідно до акту обстеження умов проживання Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради від 16.03.2020 року, неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , для виховання та розвитку неповнолітньої дитини створені всі необхідні умови (а.с.113).

Як вбачається з характеристик (побутова та з місця роботи), ОСОБА_1 характеризується позитивно, вчасно сплачує комунальні послуги, проживає разом з чоловіком ОСОБА_6 , вони займаються вихованням сина ОСОБА_5 , мають міцну родину, шкідливих звичок не мають (а.с.109-111).

ОСОБА_1 за період роботи у ФОП « ОСОБА_11 », за період з 21.09.2019 року по 29.02.2020 року, отримала заробітну плату в сумі 18756,50 грн., що підтверджується копією довідки ФОП « ОСОБА_11 » від 03.03.2020 року (а.с.110).

З довідок ТОВ «ПРІВАТ-ТРЕЙД» від 12.03.2020 року вбачається, що з ОСОБА_3 , за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, утримані аліменти у розмірі 14281,73 грн., за період з 01.01.2019 року по 01.08.2019 року у розмірі 9474,62 грн. (а.с.66,67).

ОСОБА_3 за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с.64-65). На праві спільної часткової власності має квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1999 року (а.с.68).

З листа Бахмутського МРВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що ОСОБА_3 має заборгованість щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на 01.03.2020 року становить 3426,00 грн. (а.с.107).

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Бахмутського МРВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) станом на 26.05.2020 року ОСОБА_3 має переплату по сплаті аліментів у розмірі 3331,50 грн. (а.с.79).

Також, з листа Бахмутського МРВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що ОСОБА_3 має заборгованість щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на 01.09.2020 року, яка становить 7088,00 грн. (а.с.134).

З листа Управління охорони здоров`я Бахмутської міської ради № 01-38/291 від 03.03.2020 року вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , спостерігається лікарем-педіатром амбулаторії № 3 КНП «ЦПМД м. Бахмут», до амбулаторії звертається мати дитини ОСОБА_1 , батько дитини ОСОБА_3 лише на першому році життя дитини декілька разів з`являвся з дитиною до амбулаторії разом з ОСОБА_1 , на теперішній час батько не піклується про стан здоров`я дитини, з метою надання медичної допомоги дитині амбулаторію не відвідує (а.с.114).

З інформації Бахмутської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18 ім. Дмитра Чернявського № 70 від 06.03.2020 року, школи англійської мови «English Time», школи «Smartum Bakhmut», характеристикою тренера з плавання вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Бахмутській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18 ім. Дмитра Чернявського , відвідує школу англійської мови «English Time», школу «Smartum Bakhmut», займається плаванням, мати дитини ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_6 відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами дитини, батько ОСОБА_3 навчанням та успіхами дитини не цікавиться, (а.с.115-119).

Відповідно до протоколу бесіди Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради від 16.03.2020 року, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній раз бачив свого батька рік тому, батько життя сином не цікавиться, зі святами не вітає (а.с.112).

Відповідно до висновку № 01/11-278 від 01 квітня 2020 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні до малолітньої дитини ОСОБА_5 .

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, ОСОБА_1 , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що відповідач не бажає спілкуватись з дитиною, не приділяє їй уваги, не сплачує повністю аліменти на дитину, забороняє їй з дитиною виїздити з дитиною на відпочинок. Та в цілому вважає, що таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Суд не погоджується із такими доводами, оскільки як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає спілкуватися з дитиною, хоча і має заборгованість, проте сплачує аліменти, підтвердив, що дійсно заперечував проти виїзду дитини за кордон, оскільки не був повідомлений позивачем до якої країни виїжджає його син та на який термін.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно п. 15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Як встановлено в судовому засіданні так і матеріалами справи, відповідач має позитивну характеристику, працевлаштований, намагається виконувати свій обов`язок по матеріальному забезпеченню сина ОСОБА_8 , під час розгляду справи в суді заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав та зазначав, що має намір спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, позиція дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Суд має право постановити рішення всупереч інтересам дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, позивачем не надано.

У цій справі не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дитиною ОСОБА_8 та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини та її розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Суд зауважує, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, тому погіршення особистих стосунків батьків самих дітей не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 164, 171 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ), який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ), треті особи - Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради (Донецька область, м. Бахмут, вул. Сибірцева, 190), про позбавлення батьківських прав.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 10 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Любчик 10.09.2020