КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9917/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання правомірним набуття права власності та зобов`язання вчинити дії

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання правомірним набуття права власності та зобов`язання вчинити дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

08 вересня 2020 року до Київського апеляційного суду від представника Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшло клопотання про перенесення судового засідання, однак, зазначене клопотання надійшло до суду вже після розгляду колегією суддів цієї справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 2000 року (а. с. 10).

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 06 серпня 2005 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, 21 липня 2011 року ОСОБА_6 набув права власності на 2/7 частини вказаної квартири на підставі договору дарування , оскільки батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували йому свої частки (а. с. 11 - 12, 21 - 22).

Також із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що право власності ОСОБА_6 на 1/7 та 2/7, ОСОБА_7 на 1/7, ОСОБА_8 на 1/7 частин квартири АДРЕСА_1 було припинено за їхніми заявами (а. с. 15 -16).

20 серпня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_5 , його право власності на 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 , також було припинено, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 19).

17 вересня 2018 року позивач звернулася в Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про реєстрацію за нею права особистої приватної власності на 6/7 частин вказаної квартири (а. с. 17).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Володковича В.В. № 43127094 від 21 вересня 2018 року позивачеві було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії стало подання заявником тих самих документів, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав (а. с. 18).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що вона являється єдиним співвласником квартири АДРЕСА_1 , проживає у вказаній квартирі та фактично володіє нею, а тому є такою, що правомірно набула право власності на квартиру.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції обмежився лише констатацією факту про те, що дії реєстратора відповідають вимогам чинного законодавства, що є предметом для адміністративного спору, а для спору про право цивільне - захист порушеного чи невизнаного речового права чи інтересу.

Зазначає, що спір щодо оскарження реєстраційної дії реєстратора, щодо оспорюваного або невизнаного речового права є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Статтею 24 вказаного Закону передбачені підстави для відмови в державній реєстрації прав, серед яких міститься така підстава, як заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про відмову у державній реєстрації повністю відповідають чинному законодавству.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 20 ЦК передбачено, що право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту, як визнання правомірним набуття права власності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: