РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.2020 р. Справа № 133/1512/20 Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого - судді Воронюк В.А.

при секретарі Медик Л.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Юрченко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Козятині

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 - за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що відповідно до рішення виконавчого комітету Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області за № 16 від 10 березня 1998 року «Про затвердження списків на одержання жилої площі 32-х квартирного будинку по АДРЕСА_1 , що побудований спільно з громадянами кооперативу «Монтажник» і перебувають на квартирному обліку в колективному підприємстві «Спецсільгоспмонтаж» було вирішено виписати ордер на заселення ОСОБА_2 у двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 30.6 кв.м. для сім`ї в складі трьох чоловік: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - син.

На підставі вказаного рішення був виданий ордер від 10 березня 1998 року на вселення сім`ї в складі трьох чоловік у квартиру АДРЕСА_1 (теперішня адреса: АДРЕСА_1 ).

Таким чином, вона разом з чоловіком та сином вселилися у вказану квартиру.

15 січня 2004 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано.

Після розлучення, з січня 2004 та по даний час ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 26.11.2019 ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 з січня 2005 року.

Крім того, її син ОСОБА_3 , добровільно залишив місце проживання та знявся з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. В даний час син проживає та працює за межами країни, де має житло.

Тобто, на сьогоднішній день лише вона проживає та зареєстрована у вказаній квартирі та більше двадцяти років постійно користується спірною квартирою, здійснює її поточний та косметичний ремонт, проводить оплату комунальних платежів.

На її звернення до сільського голови с. Козятина з метою приватизації квартири, вона отримала відповідь, що провести приватизацію не можливо, у зв`язку з відсутністю в сільській раді органу приватизації державного житлового фонду.

Крім того, житловий будинок, в якому розташована належна їй квартира, перебував в оперативному управлінні або господарському віданні «Спецсільгоспмонтаж» або його правонаступників, рішення чи розпорядження безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади вказаного житлового будинку відсутнє.

Колективне підприємство «Спецсільгоспмонтаж» ліквідовано, правонаступників немає.

Відповідно до довідки, виданої головою ОСББ «Зоря», у 2008 році створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зоря», на балансі якого знаходиться будинок АДРЕСА_1 .

Той факт, що вона відкрито, безперервно володіє та користується спірною кватирою АДРЕСА_1 , починаючи з 1998 року підтверджується також відповідним записом про реєстрацію місця проживання в домовій книзі.

Також цей факт підтверджується відповідною довідкою голови ОСББ «Зоря». Сільська рада с. Козятина на квартиру не претендує та не заперечує щодо визнання власності за набувальною давністю на спірну квартиру за нею.

Зазначені обставини змушують її звертатися до суду із вказаним позовом до суду.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2020 справу призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 05.08.2020.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.09.2020.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник - адвокат Юрченко І.О. - в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, відзиву на позов не надав.

Суд, вислухавши думку позивача та її представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області № 16 від 10.03.1998 «Про затвердження списків на одержання жилої площі 32-х квартирного будинку по АДРЕСА_1 , що побудований спільно з громадянами кооперативу «Монтажник» і перебувають на квартирному обліку в колективному підприємстві «Спецсільгоспмонтаж» було вирішено виписати ордер на заселення ОСОБА_2 у двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 30.6 кв.м. для сім`ї в складі трьох чоловік: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - син (а.с.10).

На підставі вказаного рішення 10.03.1998 був виданий ордер на вселення сім`ї в складі трьох чоловік у квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Рішенням 23 сесії 6 скликання Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області «Про перейменування вулиць, провулків на території Козятинської сільської ради та впорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна даних вулиць» від 09.10.2015 та додатком № 1 до нього, зокрема, АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 змінено на номер АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до довідки ОСББ «Зоря» № 4-20 від 03.06.2020 позивач зареєстрована і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1998 року по даний час. У 2008 році створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зоря», на балансі якого знаходиться будинок АДРЕСА_1 (а.с.13).

15 січня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Так як після розлучення, а саме: з січня 2004 ОСОБА_2 не проживав у вказаній вище квартирі, позивач звернулася до суду з позовом до останнього про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 26.11.2019 ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 з січня 2005 року. Рішення набрало законної сили 27.12.2019 (а.с.12).

Син позивача - ОСОБА_3 , добровільно залишив місце проживання та знявся з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, що підтверджується відповідним записом у домовій книзі (а.с.14).

На даний час, ОСОБА_1 сама проживає та зареєстрована у вказаній квартирі, користується даним нерухомим майном, здійснює поточний та косметичний ремонт, проводить оплату комунальних платежів. Факт одноособового проживання у квартирі підтверджується копією домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

На звернення позивача до сільського голови с. Козятина з метою приватизації квартири, ОСОБА_1 21.05.2020 отримала лист за № 181-02/11, з якого вбачається, що провести приватизацію не можливо, у зв`язку з відсутністю в сільській раді органу приватизації державного житлового фонду. Житловий будинок, в якому розташована належна позивачу квартира, перебував в оперативному управлінні або господарському віданні «Спецсільгоспмонтаж» або його правонаступників, рішення чи розпорядження безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади вказаного житлового будинку відсутнє (а.с.11).

Колективне підприємство «Спецсільгоспмонтаж» ліквідовано, правонаступників немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Так як нині діючий Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено той факт, що остання відкрито, безперервно володіє та користується спірною кватирою АДРЕСА_1 , починаючи з 1998 року та по даний час, що також підтверджується зібраними по справі письмовими доказами.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 79-81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 16, 328, 344, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 19, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 - за набувальною давністю.

На рішення суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення .

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 09.09.2020 р.

Суддя: В.А. Воронюк

04.09.2020