Дата документу 18.02.2020 Справа № 320/3462/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 320/3462/19 Головуючий у 1 інстанції Міщенко Т.М.
Провадження №22ц/807/635/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Житлово-Будівельного кооперативу ЖСК-24 «Моторостроитель», про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель», про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Бажаючи отримати субсидію по оплаті за житлово-комунальні послуги їй стало відомо про те, що для оформлення субсидії необхідна довідка про загальну площу її квартири, яку може видати лише керівник ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» Мисова Л.П., проте, маючи особисту неприязнь до неї, ОСОБА_2 відмовилась надавати їй таку довідку.

Крім того, вона дізналася, що листом голови ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» Мисової Л.П. від 14 травня 2018 проінформовано Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про її заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг станом на 01 травня 2018 в сумі 592,35 грн., в результаті чого їй було відмовлено в призначенні субсидії. Однак в дійсності заборгованості по оплаті комунальних послуг у позивача не має, ОСОБА_2 повідомила недостовірну інформацію з мотиву особистого неприязного відношення до неї.

З огляду на наведене, просила суд зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, та недоведеності відсутності у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг.

На вказане рішення, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів своєї скарги ОСОБА_1 зазначає, що Управління соціального захисту населення неодноразово направляло запити щодо площі її житла та наявності заборгованості станом на 01 грудня 2018 року до відповідача. Жодної відповіді до Управління соціального захисту населення не надходило. Зазначене підтверджується копіями повідомлень від 28 березня 2019 року № 61-06/1475-12 та від 02 квітня 2019 року № 795/01-01, в яких також повідомлено про порушення відповідачем вимог постанови Кабінету Міністрів України про порядок призначення житлових субсидій. Зазначає також, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у неї не було можливості до суду зазначені повідомлення. У зв`язку з чим, судом не були встановлені всі обставини, які мають значення для справи. ОСОБА_1 зазначає також, що у період з кінця 2016 року до середини 2018 року, вона шляхом самостійних підрахунків, на підставі наданих управлінням відомостей, підраховувала суми до сплати за комунальні послуги. Своїми діями ОСОБА_2 порушила її право на отримання житлової субсидії. Крім того, відповідачем було невірно нараховано розмір субсидії, які зазначалися у квитанціях, зокрема за січень 2018 року ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення була подана сума 78,80 грн., але в квитанції за січень зазначена сума у розмірі 118,20 грн.

07 лютого 2020 року від ОСОБА_2 в порядку ст. 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що надані скаржницею копії повідомлень про надання субсидій не є підставою для нарахування субсидії юридичною особою, а є щомісячні офіційні пофамільні списки з сумами нарахованих субсидій та перерахунків комунальних підприємств до рахунків про сплату комунальних послуг. ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, у прохальній частині відзиву містяться вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання позовної заяви, притягнути ОСОБА_1 до відповідальності, переглянути справу в повному обсязі з зустрічними позовами ОСОБА_2 , та ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель»; відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи поштові відправлення відзиву, фотокопії; повідомити інспекцію ЖГК по Запорізькій області факту порушення прав ОСОБА_2 як споживача послуг на тепло у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 в перевірці системи опалення контролюючими органами.

07 лютого 2020 року ОСОБА_2 надано до Запорізького апеляційного суду клопотання про інформаційне роз`яснення та доручення документів до справи.

Також 07 лютого 2020 року ОСОБА_2 подано до апеляційного суду клопотання, в якому міститься прохання переглянути справу в повному обсязі з зустрічними позовами ОСОБА_2 , та ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель».

В іншому клопотанні від 07 лютого 2020 року ОСОБА_2 просить зробити запит до ЦВ ТВБВ № 10007/0292 «Державного Ощадбанку України» в м. Мелітополі про надання копії картки зі зразками підписів та інших документів, які надавала ОСОБА_1 після реєстрації себе головою кооперативу в червні 2008 року; витребувати у ОСОБА_1 докази звинувачення ОСОБА_2 в крадіжках за 13 років; витребувати у ОСОБА_1 пред`явлення всіх оригіналів документів в суді, та згідно яких вона себе реєструвала головою кооперативу в червні 2018 року.

Аналогічні за змістом клопотання та відзив на апеляційну скаргу подані до суду апеляційної інстанції 07 лютого 2020 року третьою особою ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» за підписом голови правління ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» Мисової Л.П.

18 лютого 2020 року до апеляційного суду надійшли клопотання ОСОБА_2 та третьої особи ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» за підписом голови правління ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» Мисової Л.П. в яких міститься прохання зробити запит до Управління соціального населення Мелітопольської міської ради на предмет того чи отримувала ОСОБА_1 субсидію за газ за період з 012 травня 2018 року і до теперішнього часу; зробити зустрічний запит до ЦВ ТВБВ № 10007/0292 «Державного Ощадбанку України» в м. Мелітополі чи отримує ОСОБА_1 на картковий рахунок субсидію за період з 01 травня 2018 року і до теперішнього часу; перевірити надані ОСОБА_2 докази заборгованості за комунальні послуги.

Статтею 77 ЦПК України встановлено вимоги до доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вищенаведені клопотання щодо витребування доказів не підлягають задоволенню, оскільки не стосуються предмету спору.

Також, клопотання про перегляд справи апеляційним судом у повному обсязі за з зустрічними позовами ОСОБА_2 , та ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» не підлягає задоволенню, оскільки не можуть бути предметом апеляційного перегляду спірні правовідносини, які не вирішувались судом першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, що 03 червня 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду надійшов позов третьої особи ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» (т. 2 а.с. 41).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 червня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви голови ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» Мисової Л.П. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії (т. 2 а.с. 50 а).

06 червня 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду подано зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, у прийняті якого відмовлено ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року (т. 2 а.с. 53, 91 а).

Вказані ухвали до апеляційного суду не оскаржувались, та не є предметами апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вищевказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Так, встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8).

Сторонами також визнається, що ОСОБА_1 є членом ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель».

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 48).

Зі статуту ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель», зокрема з п. 3.2.5 вбачається, що метою і задачею кооперативу є, крім іншого, ведення документації і подання у відповідні органи необхідних звітів та відомостей (т. 1 а.с. 59, зворот).

Відповідно до Договору № 142 на фінансування пільг та субсидій для населення укладеного ЖБК ЖСК-24 «Моторостроитель» (Постачальник) та Управлінням соціального захисту 23 січня 2018 року предметом якого є відносини сторін щодо фінансування пільг та субсидій за квартирну плату (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), наданих одержувачам пільг та житлових субсидій (т. 1 а.с. 74).

З запиту про надання інформації Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області 28 березня 2019 року до голови ЖБК № 24 «Моторостроитель» Мисової Л.П. вбачається, що у грудні 2018 року до управління звернулась ОСОБА_1 за призначенням житлової субсидії.

Відповідно до п. 14 Положення про порядок призначення субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 для призначення житлових субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються відомості про забезпеченість громадян житловою площею та комунальними послугами управителями, об`єднаннями, виконавцями комунальних послуг, у яких зазначається - розмір платежів за житлово-комунальні послуги у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів житлово-комунального обслуговування; - сума простроченої понад 2 місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, а також сума простроченої понад 2 місяці заборгованості з оплати обов`язкової частки внеску/платежу на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, внеску за встанволення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами.

З вищезазначеного запиту також вбачається, що голові ЖБК № 24 «Моторостроитель» ОСОБА_2 спеціалістом управління неодноразово, 24.01.2019 року, 06.02.2019 року, 27.02.2019 року, було зроблено запити щодо площі житла та наявності заборгованості станом на 01 грудня 2019 року у ОСОБА_1 . Станом на 28 березня 2019 року на жоден запит відповіді отримано не було (т. 1 а.с. 50).

У відповіді Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 03 квітня 2019 року на скаргу ОСОБА_2 від 15 березня 2019 року зазначено, що порушення постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 про порядок призначення житлових субсидій відбувається з боку ОСОБА_2 (т 2 а.с. 51).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд зобов`язати ОСОБА_2 надати їй довідку про відсутність заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Втім, як вірно зазначено судом першої інстнації, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності в неї заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, в той час коли тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

З квитанцій, доданих ОСОБА_1 , до апеляційної скарги також неможливо встановити, що відповідачем було невірно нараховано розмір субсидії, та відповідно факт відсутності заборгованості у ОСОБА_1 . Так, скаржницею не зазначено конкретних порушень при нарахуванні заборгованості, не надано доказів на її спростування.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, та зазначається самою скаржницею в апеляційній скарзі, що у період з кінця 2016 року до середини 2018 року суми до сплати за комунальні послуги нею підраховувались самостійно, на підставі наданих управлінням відомостей, у зв`язку з невірним, на думку скаржниці, нарахуванням субсидії ОСОБА_2 .

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлені в частині 2 ст. 16 ЦК України. Також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В правовій позиції Верховного суду України, викладеній в постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, зазначено, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року№3-рп/2003 у справі № 1-12/2003наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що приводить до бажаних правових результатів, наслідків, що дають найбільший ефект для відновлення порушеного права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та відповідати природі правових відносин між сторонами спору.

Так, між сторонами існують правовідносини з приводу надання та споживання послуг, позивачем у справі не заперечується факту наявності у неї заборгованості по оплаті отриманих послуг від відповідача станом на час вирішення спору судом першої інстанції. Проте, ОСОБА_1 зазначає, що станом на день її звернення до управління у грудні 2018 року, така заборгованість в неї була відсутня. Вимогою позову у даній справі є покладення на відповідача обов`язку видачі позивачу довідки про відсутність такої заборгованості без зазначення на який період, а отже, довідки про обставини, які не відповідають дійсності. Таким чином передбачені законом підстави для задоволення заявленого позову відсутні.

Втім, зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що саме ненадання відповідачем відомостей до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо площі житла та наявності заборгованості у ОСОБА_1 призвели до порушення прав щодо отримання останньою субсидії.

Натомість, вимог про визнання вищевказаних дій неправомірними та надання необхідних даних до управління позивачем не заявлялось.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що навіть позитивне вирішення позову в цьому провадженні, за умови доведеності позовних вимог, не може призвести до настання такого правового результату, що призведе до дієвого та очевидного відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням вищенаведеного, колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи поштові відправлення відзиву та виготовлення фотокопій, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пункту 4 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, законодавцем визначено, що компенсації підлягають витрати, які пов`язані зі здійсненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Отже, оплата за виготовлення фотокопій та витрати пов`язані з поштовим відправленням в розумінні статті 133 ЦПК України не є витратами, які пов`язані з вчиненням процесуальних дій. Крім цього, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження цих витрат.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: