Справа №: 398/4515/19
провадження №: 2/398/559/20
"07" вересня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Крімченко С.А. з участю секретаря судового засідання Кулікової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,
представник позивача- ОСОБА_3
Позивач звернулася в суд з позовом, відповідно до якого просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації, інформацію щодо неї, розповсюджену ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також просить зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом опублікування спростування в мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_4 » та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 3000 грн. та судовий збір в сумі 2689,40грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час другого туру виборів Президента України в 2019 році вона дійсно працювала на посаді секретаря дільничної виборчої комісії № 350573 територіального виборчого округу № 103. ОСОБА_2 працювала на вказаній дільниці членом виборчій комісії. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_4 - ПАРЛАМЕНТ -СЛУГИ НАРОДУ» було розміщено публікацію наступного змісту: « Увага шахрайка! У Олександрійському р-н, с.Лікарівка. ОСОБА_1 була секретарем 21 квітня на виборчій дільниці - 350573, взяла у борг в 6 членів виборчої комісії у сумі 3 тисячі гривень і до цього часу не повернула і повертати не збирається». При цьому, під час опублікування зазначеної інформації відповідачем було застосовано її, позивача, особисте фото.За змістом вказаної публікації відповідач характеризує її, позивача, як злочинницю, особу, що з легкістю порушує закон, та яка не має високих моральних цінностей. Розміщена відповідачем інформація не відповідає дійсності, а тому така необгрунтована характеристика пригнічує її честь та гідність. Пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов`язок ставитись з повагою, обґрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути (дізнаватись) про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі.У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно неї, вона, позивач, знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, своїми діями відповідач створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь.Оскільки вказана інформація була поширена ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook», а отже публічно доведена до відома невизначеного кола осіб, які є користувачами зазначеної соціальної мережі, позивач вважає за необхідне зобов`язати відповідача спростувати викладену нею інформацію саме у вказаній соціальній мережі.В зв`язку з тим, що вказаною неправдивою інформацією їй було завдано моральних страждань, позивач вважає, що відповідач повинна відшкодувати їй моральну шкоду, розмір якої оцінює в 3000грн. Зазначена сума є, на думку позивача, мінімальною, а тому розумною та справедливою.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а саме, 2689,40грн.
Позивач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивачка пояснила, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, стала відома її односельцям та знайомим. ЇЇ члени сім`ї та діти також потерпають від поширення недостовірної інформації, яка принижує її честь та гідність. Відповідачка скопіювала її фотознімок на її сторінці у соціальній мережі «Facebook» та розмістила недостовірну інформацію під даним фотознімком. Вона спілкувалася з відповідачкою після поширення щодо неї даної інформації , але остання не пояснила причини свого вчинку та не спростувала поширену інформацію.Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилася , неодноразово належним чином повідомлялася про час розгляду справи .За повідомленням Укрпошти по зареєстрованій адресі не проживає.Згідно повідомлення Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 13.01.2020 року № 115, зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , але тимчасово не проживає на території сільради з жовтня 2019 року.
11 серпня 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_2 в судове засідання на 16 год. 11 серпня 2020 року на розгляд зазначеної цивільної справи.
Враховуючи викладене, відповідачка вважається такою , що про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталася, відзив на позов не подавала.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, оскільки позивач та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду.
Дослідивши надані докази, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, честь і гідність людини визнається найвищою цінністю в Україні.
Як передбачено ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.
За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростовування недостовірної інформації про себе і членів своєї сім`ї..
Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом, зокрема, для захисту репутації або прав інших людей.
Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством,є, зокрема честь, гідність і ділова репутація.
Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.
Відповідно до статті 270 ЦК України фізична особа, зокрема має право на повагу до гідності і честі.
Нормами статті 275 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, захист особистого немайнового права може здійснюватися відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканими.
Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_4 - ПАРЛАМЕНТ -СЛУГИ НАРОДУ» було розміщено публікацію наступного змісту «Увага шахрайка! У Олександрійському р-н, с.Лікарівка. ОСОБА_1 була секретарем 21 квітня на виборчій дільниці - 350573, взяла у борг в 6 членів виборчої комісії у сумі 3 тисячі гривень і до цього часу не повернула і повертати не збирається». Разом з текстом публікація містить фото особи. Як свідчить долучена до позовної заяви копія паспорта серія НОМЕР_1 , на розміщеному в публікації фото зображена саме позивач ОСОБА_1 .
Згідно списку осіб, які приймали участь у складі комісії на виборчій дільниці № 350573 під час Президентських виборів 2019 року, ОСОБА_1 дійсно була секретарем дільничної виборчої комісії на вказаній виборчій дільниці.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про інформацію» за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, гарантованість права на інформацію, відкритість та доступність інформації, свобода обміну інформацією, достовірність і повнота інформації. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (статті 2, 5 Закону України «Про інформацію»).
За змістом п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Тобто, юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Аналіз зазначеного законодавства та ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок, суджень залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність особи підлягають захисту лише у випадках, коли особа доведе, що інформація була поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість. Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Судом встановлено, що доступ до мережі Facebook є необмеженим для значної кількості осіб.
Враховуючи, що у відповідній публікації зазначено власне ім`я, прізвище та по батькові позивача , а саме « ОСОБА_1 » суд встановив наявність сукупності обставин ,а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб , а саме інформацію доведено до необмеженого кола осіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто поширена інформація стосується саме особи позивача.
Стосовно поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Як передбачено ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Згідно зі статтею 276 ЦК України орган державної влади, фізична особа або юридична особа, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення, якщо такі дії не вчинюються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України.
При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
В даному випадку, суд вважає, що твердження відповідача ОСОБА_2 щодо шахрайських дій позивача, яке поширене ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній інтернет-мережі Фейсбук на сторінці « ОСОБА_4 - ПАРЛАМЕНТ -СЛУГИ НАРОДУ» не носить характеру оціночного судження, а містить конкретне твердження, яке є недостовірним і містить відомості, які не відповідають дійсності.
Представником позивача ОСОБА_3 надано у відповідь на його запит лист Олександрійського міськрайонного суду від 08.07.2020 року № 02/76/2020 про те, що згідно реєстрації вхідної загальної канцелярії комп`ютерної програми Д-3 - кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 190 КК України та цивільної справи, де відповідачем є ОСОБА_1 про стягнення боргу на 06.07.2020 року не зареєстровані.
Також, представником позивача ОСОБА_3 надано у відповідь на його запит лист від 08 липня 2020 року Олександрійського районного відділення Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області про те, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_2 , в провадженні слідчого відділення Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, кримінальних проваджень не перебуває.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній інтернет-мережі Фейсбук .
В свою чергу, позивачем суду доведений факт поширення недостовірної інформації.
Суду доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в них містяться відомості про події, та факти, які не відповідають дійсності.
Інформація, поширена відповідачем, є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. Дана інформація може бути перевірена та доведена.
Таким чином, суд дійшов до переконання, що зазначена інформація є недостовірною, а тому позов в частині визнання інформації недостовірною є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.ст. 94, 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації; спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила і у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Пункт 25 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» передбачає, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Отже покладення на відповідача обов`язку спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, буде відповідати такому способу захисту як спростування недостовірної інформації .
На переконання суду, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, так як саме такий спосіб спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.
Крім того, на думку суду, з урахуванням викладеної в позові вимоги, саме такий спосіб захисту буде ефективним для захисту порушеного права позивача.
За змістом ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, а також на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у переживаннях, породжених внаслідок приниження чи образи, несправедливих звинувачень або наклепу.
Суд погоджується із тим, що внаслідок поширення відносно позивача негативної інформації у загальнодоступній мережі Інтернет, остання зазнала моральної шкоди, так як стосовно неї поширено невизначеному колу користувачів неправдиву інформацію, яка створює враження у читачів щодо позивача, як недоброчесної особи, що беззаперечно впливає на її гідність, як фізичної особи, людини та громадянина, на її честь та ділову репутацію.Тому суд вважає, що підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн. з відповідача на користь позивача.
Так як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір при подачі позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 259, 263-265,280-283, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди задовольнити.
Визнати , що інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_4 - ПАРЛАМЕНТ -СЛУГИ НАРОДУ» , а саме : « Увага шахрайка! У Олександрійському р-н, с.Лікарівка. ОСОБА_1 була секретарем 21 квітня на виборчій дільниці - НОМЕР_2 , взяла у борг в 6 членів виборчої комісії у сумі 3 тисячі гривень і до цього часу не повернула і повертати не збирається» - є недостовірною.
Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію у спосіб подання первісної інформації у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_4 - ПАРЛАМЕНТ -СЛУГИ НАРОДУ», а саме шляхом опублікування інформації наступного змісту: « Мною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці « ОСОБА_4 - ПАРЛАМЕНТ -СЛУГИ НАРОДУ» була опублікована недостовірна інформація відносно ОСОБА_1 про те, що вона,перебуваючи на посаді секретаря дільничої виборчої комісії № 350573, взяла у борг в 6 членів виборчої комісії у сумі 3 тисячі гривень і до цього часу не повернула і повертати не збирається, а тому є шахрайкою».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. моральної шкоди та 2689 грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 10 .09.2020 року.
Учасники справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (проживає за адресою: АДРЕСА_2 )
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (адреса проживання, зареєстрована в установленому порядку: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Олександрійським РВ УМВС України від 03.12.2007 р.)
Суддя С.А. Крімченко