КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року місто Київ

Справа № 752/3921/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10204/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Кулікової С.В., Гуль В.В.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року ( у складі судді Ладиченко С.В. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 27 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позичальником - ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 50 810 дол. США, зі сплатою 12,45 відсотків річних. З умов кредитного договору вбачається, що кошти були надані на фінансування інвестування житлової квартири будівельний номер АДРЕСА_1 . Позивач посилається на те, що умови цього договору були несправедливими та дискримінаційними , містять розширений перелік випадків коли банк може достроково вимагати повернути кредит, надає право банку в односторонньому порядку змінити та розірвати цей договір. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача.

Просила суд визнати кредитний договір № 2006/686-Ф03.7/36 укладений між: нею та відповідачем 27.10.2006 року недійсним з моменту його укладання, а також застосувати наслідки недійсності правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» повернути ОСОБА_2 сплачені по кредитному договору № 2006/686-Ф03.7/36 від 27.10.2006 року відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із оскаржуваним рішенням , 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що встановлення несприятливого для споживачів наслідку як дострокове повернення всієї суми кредиту за порушення договору, є дискримінаційною, несправедливою та незаконною умовою, що є підставою для визнання договору недійсним, згідно ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

У травні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісій та застосування наслідків недійсності правочину скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині позовних вимог рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2020 року призначено до розгляду цивільну справу ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення комісій та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2020 року клопотання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до участі в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник АТ "Альфа-Банк" заперечував проти задоволення скарги.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 жовтня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № 2006/686-Ф03.7/36, згідно умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику ОСОБА_2 кредит в сумі - 50 810 дол. США зі сплатою 12,45% річних, на фінансування інвестування квартири будівельний АДРЕСА_1 .

ПАТ «Укрсоцбанк» виконав свої зобов`язання за вказаним договором кредиту, відповідно до пункту 2.1 цього договору відкрив позичковий рахунок, та надав суму кредиту за заявами позичальника, що сторонами не оспорюється.

Також суд установив, що за згодою позивача до укладеного 27 жовтня 2006 року кредитного договору неодноразово вносились зміни.

Так, 10 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 2006/686-Ф03.7/36 від 27 жовтня 2006 року.

17 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено наступний договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 2006/686-Ф03.7/36 від 27 жовтня 2006 року.

Суд встанов, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві необхідні відомості, що передувало укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі, який підписаний позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач був належним чином ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Позивачем не було доведено наявності істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін за кредитним договором у зв`язку з його укладенням, як не доведено й шкоду, завдану споживачеві умовами договору. Будь-яких заборон щодо встановлення кредитним договором комісійних витрат для позичальника Закон України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, не містив.

Колегія суддів в повній мірі з таким висновком погодитись не може. виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції переглядається, лише в частині положень кредитног договору. які стосуюься визначення комісії.

В іншій частині рішення районного суду переглянуто раніше Верховним Судом і не скасовано.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 3.3.16. кредитного договору № 2006/686-Ф03.7/36 від 27.10.2006 року, протягом першого та другого років користування Кредитом у разі дострокового погашення Кредиту (частини Кредиту) в день такого погашення боржник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитора комісію у відповідних розмірах встановлених в п. 3.4.1. цього Договору, шляхом внесення коштів готівкою в касу Кредитора або шляхом перерахування коштів на рахунок в ООФ АКБ «Укрсоцбанк»

Ці положення договору є дискримінаційними та порушують права споживача, а тому наявні підстави для визнання їх недійсними з моменту укладення договору.

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною в договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Згідно зі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедивими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Покладення на боржника додаткової майнової відповідальності у виді комісії за дострокове виконання зобов`язань є несправедливим, оскільки позбавляє можливості останнього безоплатно, шляхом внесення достроково більших грошових сум ніж передбаченого договором, зменшувати борг, та відповідно розмір нарахованих відсотків, які нараховуються на залишок боргу. При цьому дострокове повернення кредиту не приносить жодної шкоди банківській установі, яка має можливість повернуті кошти одним кредитором надати в борг іншому кредитору і отримувати відсотки в тому ж розмірі, що і від позивача.

Визнаючи вказані положення договору недійсними з моменту його укладення, апеляційний суд не застосовує наслідки недійсності вищевказаного пункту договору, оскільки позивачем до суду не надано доказів, що вона в перші два роки кредитування достроково повертала кредит і сплачувала таку комісію.

Крім того договір, який був укладений 27 жовтня 2006 року містить пункт 3.3.15, який передбачає одноразову комісію, яка сплачується в день укладення договору за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку в розмірі 1% від суми кредиту.

В цій частині, колегія суддів не знаходить підстав для визнання таких положень договору недійсними, з огляду на те, що на час укладення кредитного договору не діяли правові норми, викладені в ч. 3. статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частині четвертій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункті 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які забороняли банкам стягувати з позичальників комісію, за дії працівників банку пов`язані з обслуговуванням кредиту. Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів свідчить про нікчемність таких умов договору.

Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої розпочала діяти з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII .

п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджений постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, тобто теж не діяв станом на 2006 рік.

Отже умови кредитного договору, які передбачають сплату комісії за п. 3.3.15 кредитного договору не є нікчемними, так як Закон, який заборонив таку комісію стягувати набрав чинності після виникнення спірних правовідносин в даній справі.

Не можна вважати ці положення несправедливими з огляду на те, що боржник під час укладення кредитного договору був повідомлений про таку одноразову комісію, і відповідно мав можливість визначитись в день укладення договору, чи погоджуватись на такі умови, та чи платити комісію.

Оскільки комісія одноразова, то ці положення договору не приводять до будь-яких змін в сукупній вартості кредиту під час виконання кредитного договору.

Апеляційним судом не встановлено, що положення договору, укладеного в 2006 році в частині одноразової комісії під час відкриття рахунку не відповідають вимогам нормативних актів, які діяли станом на жовтень 2006 року.

Оскільки закон зворотної дії не має, апеляційним судом не встановлені обставини, які б могли бути підставою для визнання недійсним п. 3.3.15 кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом в частині перегляду положень договору - п.3.3.16, які стосуються комісії, встановлено не повне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків суду встановленим обставинам, а також порушення норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про визнання недійсним пункту 3.3.16 кредитного договору № 2006/686-Ф03.7/36 від 27.10.2006 року, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З Акціонерного товариства «Альфа-Банк» за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 826 грн. 80к., від сплати якого був звільнений позивач як споживач наданих послуг.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374- 376, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним положень п. 3.3.16 кредитного договору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати недійсним пункт 3.3.16 кредитного договору № 2006/686-Ф03.7/36 від 27.10.2006 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. В.Васильківська, , МФО 300346) в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 826 грн. 80к.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 5 днів.

Головуючий суддя

Судді