КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року

м. Київ

Головуючий суддя у 1 інстанції - Кравченко М.В.

справа №760/4397/18

провадження № 22-ц/824/3258/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 164 015,95 грн, витрати по оплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 100 грн, а всього стягнути 165 115,95 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування вимог зазначала, що 17.04.2017 року об 11 год. 30 хв. в м. Києві на б-р. Дружби Народів, 40-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності (знаходиться у законному володінні та користуванні ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), однак був під несанкціонованим керуванням відповідача ОСОБА_3 (працівника ТОВ «Восток» - оператора мийної установки АЗС), з припаркованим на АЗС автомобілем марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 (за відсутності володільця), внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року у справі №757/23768/17-а ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що мало місце 17.04.2017 року.

Посилалася на те, що ОСОБА_3 на дату ДТП був працівником ТОВ «Восток» та займав посаду оператора мийної установки автомийки ТНК АЗС №42, що знаходиться за адресою: м. Київ, б-р. Дружби Народів, 40-А.

Зазначала, що ДТП, в якій відповідача визнано винним, вчинено під час виконання ним своїх трудових обов`язків у ТОВ «Восток».

Так, ОСОБА_3 , надаючи послуги ТОВ «Восток» з миття автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , після миття вигнав автомобіль з боксу, розігнався в бік виїзду з АЗС та при повороті в сторону виїзду на бульвар Дружби Народів, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , і зупинився на бульварі в зустрічному напрямку, нанісши шкоду, як авто позивача, так і авто іншої особи, що підтверджується відеозаписом ДТП.

У зв`язку із зазначеним, уважала, що відповідальність має нести також і юридична особа, яка надавала послугу з миття авто позивача.

Згідно наданого Звіту № 5809/05/17 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 15.05.2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 164 015,95 грн.

Вказує, що на даний час ТОВ «Восток» перейменовано у ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ».

На підставі викладеного, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 164 015,95 грн, витрати на оплату звіту про визначення матеріального збитку у розмірі 1 100 грн та судовий збір 1 651,16 грн, а всього - 166 767,11 грн.

У решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ТОВ «Глуско Рітейл» на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 164 015,95 грн, витрати по сплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1 100 грн та судовий збір 1 651,16 грн, а всього стягнути 166 767,11 грн. В іншій частині позову відмовити. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник, посилаючись на положення статей 1187, 1172 ЦК України, зазначає, що солідарна вимога у даній справі підлягала задоволенню частково, а саме, в частині стягнення майнової шкоди з юридичної особи, як роботодавця відповідача ОСОБА_3 , який при виконанні трудових обов`язків з надання послуги миття автомобіля наніс шкоду майну позивача.

Уважає, що оскільки ОСОБА_3 станом на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої останнього визнано винним, був працівником ТОВ «Восток» та займав посаду оператора мийної установки автомийки ТНК АЗС №42, то відповідальність за вчинення ДТП має нести саме юридична особа.

24 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «Глуско Рітейл» - Терези Ю.О. на апеляційну скаргу, в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що апеляційна скарга не містить посилань на жодні обставини, що могли би стати підставою для скасування рішення місцевого суду і прийняття нового рішення.

Уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ТОВ «Глуско Рітейл» не може нести відповідальність за дії особи, яка хоч і перебувала з ним у трудових відносинах, проте, сівши за кермо автомобіля позивача, залишила своє робоче місце (мийку) та вчинила дії, які не входять до її трудових обов`язків.

ОСОБА_3 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 165 115,95 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Глуско Рітейл» не є належним відповідачем у даній справі, а шкоду завдану в результаті ДТП, що мала місце 17.04.2017 року, приблизно об 11 год. 30 хв., на б-р. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, повинен відшкодувати ОСОБА_3 , як особа, що неправомірно заволоділа транспортним засобом.

Висновки суду є помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що 17.04.2017 року, приблизно об 11 год. 30 хв., на б-р. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності (знаходиться у законному володінні та користуванні ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), під керуванням відповідача ОСОБА_3 , та припаркованого автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 (водій ОСОБА_5 ), що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА 289752, автомобіль марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, ОСОБА_4 має право керування транспортним засобом, про що міститься відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

У результаті ДТП, що мала місце 17.04.2017 року, автомобіль «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності (знаходився у законному володінні та користуванні ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), отримав пошкодження, в зв`язку з чим позивачу завдані матеріальні збитки.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилається на ту обставину, що ОСОБА_3 на дату ДТП, в якій його визнано винним, був працівником ТОВ «Восток» на посаді оператора мийної установки автомийки ТНК АЗС №42, що знаходиться за адресою: м. Київ, б-р. Дружби Народів, 40-А. ДТП вчинено під час виконання трудових обов`язків ТОВ «Восток», на території ТОВ «Восток» - робочого місця відповідача ОСОБА_3 .

Так, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що відповідач ОСОБА_3 , надаючи послуги ТОВ «Восток» з миття автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , після миття вигнав автомобіль з боксу, розігнався в бік виїзду з АЗС та, при повороті в сторону виїзду на бульвар Дружби Народів, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , і зупинився на бульварі в зустрічному напрямку, нанісши шкоду, як авто позивача, так і авто іншої особи.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини завдавача шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16.

25 вересня 2017 року Загальними зборами учасників ТОВ «Восток» було прийнято рішення змінити найменування українською мовою на ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» та викласти Статут ТОВ «Восток» у новій редакції з урахуванням вказаних змін, що підтверджується Витягом із Протоколу №25/09/17 від 25.09.2017 року.

Зміна найменування ТОВ «Восток» на ТОВ «РІТЕЙЛ» підтверджується також Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до наказу ТОВ «Восток» 01№158-ос від 23.02.2016 року, ОСОБА_3 з 24 лютого 2016 року прийнято на посаду оператора заправних станцій АЗК №42 Київського регіону, з випробувальним терміном 1 місяць, з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

Згідно наказу ТОВ «Восток» 01№508-пр від 13.12.2016 року, ОСОБА_3 переведено з посади оператора заправних станцій АЗК №42 Київського регіону на посаду оператора мийної установки АЗК №42 Київського регіону з 17 грудня 2016 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

Відповідно до наказу ТОВ «Восток» 01№424-ос від 22.08.2017 року, ОСОБА_3 звільнено з посади оператора мийної установки АЗК №42 Київського регіону 24 серпня 2017 року за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України.

Таким чином, судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 на дату настання ДТП (17.04.2017 року) був працевлаштований у ТОВ «Восток» та обіймав посаду оператора мийної установки.

Дані обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи.

Згідно п. 2.1 Посадової інструкції оператора мийної установки, затвердженої Головним керуючим директором ТОВ «Восток» 30.12.2014 року, з якою відповідач ОСОБА_3 був ознайомлений під підпис 13.12.2016 року, оператор мийної установки зобов`язаний здійснювати якісне обслуговування автомобілів клієнтів за допомогою обладнання мийки, відповідно існуючому переліку послуг.

Перелік послуг з мийки автомобілів, які надавалися ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») клієнтам на дату скоєння відповідачем ОСОБА_3 ДТП, були встановлені наказом ТОВ «Восток» від 01.04.2017 року за №354/2 «Про визначення переліку послуг та їх вартості на портальних мийках».

Зокрема, відповідно до п. 2.19 Інструкції, оператор мийної установки зобов`язаний спрямовувати автомобілі по території АЗС.

Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови (1970-1980) «спрямовувати» - користуючись кермом та іншими пристроями, скеровувати у певному напрямку рух човна, літака, автомашини і т.ін.; направляти певним чином плин чого-небудь, чийсь біг, чиюсь ходу і т.ін.

Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст зазначеного пункту Інструкції, дійшов висновку, що обов`язком оператора мийної установки є лише надання вербальної та жестикулятивної допомоги клієнтам - водіям транспортних засобів у здійсненні ними безпечного руху територією АЗС. Інструкція не містить такого обов`язку чи права оператора як керування транспортним засобом клієнта, в тому числі з метою заїзду/виїзду такого транспортного засобу до/з боксу авто миючого комплексу чи його керування по території АЗС. ТОВ «Восток» (ТОВ «Глуско Рітейл») надавав власним клієнтам лише послуги, які безпосередньо стосувалися очистки автомобілів від бруду. Надання будь-яких супутніх послуг для клієнтів, в тому числі керування, зберігання транспортних засобів ТОВ «Восток» (ТОВ «Глуско Рітейл») не передбачалося.

При цьому, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 17.04.2017 р. він на автомобілі приїхав на автомийку ТНК АЗС №42 (ТОВ «Восток») по бул. Дружби Народів, 40 А в м. Києві, загнав авто у бокс для миття та чистки, які мав виконувати працівник АЗС ОСОБА_3 . Враховуючи особливості системи автоматичного блокування дверей авто, він залишив ключі від автомобіля в салоні. Будь-яких інших документів ОСОБА_3 він не передавав. ОСОБА_3 після миття та прибирання в салоні автомобіля, не звертався до нього щоб забрати авто з боксу, а сам сів за кермо автомобіля, виїхав з боксу, розігнався в бік виїзду АЗС та при повороті в сторону виїзду на бул. Дружби Народів, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодивши обидва автомобілі та зупинився.

Відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи судом першої інстанції пояснив, що станом на дату скоєння ДТП, працював в ТОВ «Восток» на посаді оператора мийної установки, що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А. 17.04.2017 року ОСОБА_4 загнав автомобіль «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , до боксу для миття та чистки, залишивши ключі від автомобіля у салоні авто. Після чого, виконуючи свої трудові обов`язки, він ( ОСОБА_3 ) почав мити авто, що тривало приблизно 20-25 хв. Закінчивши миття та чистку автомобіля він вирішив поставити авто на парко-місце на території АЗС, оскільки ОСОБА_4 відлучився від боксу. При цьому, в його посадові обов`язки не входило керування транспортними засобами клієнтів чи паркування авто та директор забороняв це робити. Так, як на АЗС була черга автомобілів для миття, він вирішив вигнати авто з боксу. Відповідач також указав на те, що ОСОБА_4 дозволу на керування авто не надавав.

Факт вчинення відповідачем ДТП ОСОБА_3 зафіксовано на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи.

Таким чином, згідно матеріалів справи, ДТП вчинено 17 квітня 2017 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_3 під час виконання останнім своїх трудових обов`язків оператора мийної установки автомийки ТНК АЗС №42, що знаходиться за адресою: м. Київ, б- р. Дружби Народів , 40-А, на території ТОВ «Восток» - робочого місця відповідача.

Отже, ОСОБА_3 у робочий час, виконуючи свої трудові обов`язки, з метою прискорення роботи та черги, що утворилась на території автомийки, закінчивши миття та чистку автомобіля позивача, без дозволу власника вирішив поставити авто на парко-місце на території АЗС, під час чого сталася ДТП.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 під час виконання своїх професійних обов`язків не дотримався вимог посадової інструкції та наніс шкоду майну позивача.

При цьому, посилання суду першої інстанції на відсутність в посадовій інструкції оператора мийної установки обов`язку чи права керування транспортним засобом клієнта, в тому числі з метою заїзду/виїзду такого транспортного засобу до/з боксу автомиючого комплексу чи його керування по території АЗС, не спростовують факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ «Восток» (ТОВ «Глуско Рітейл») та пошкодження майна позивача працівником товариства під час виконання ним своїх трудових обов`язків, оскільки як установлено судом, ОСОБА_3 прийняв рішення вигнати автомобіль позивача з боксу автомийки не в особистих цілях, а з метою звільнити місце для наступного автомобіля та забезпечити можливість виконувати подальшу роботу на своєму робочому місці.

Встановлюючи факт неправомірності заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом позивача, суд першої інстанції також послався на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2017 року, якою за результатами розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора УПП у м. Києві ДПП Плевяко О.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, адміністративний позов задоволено та скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 в справі про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_4 від 17 квітня 2017 року відносно ОСОБА_4 , а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Зазначено постановою суду встановлено факт того, що ОСОБА_4 (законний володілець і користувач транспортного засобу) не передавав ОСОБА_3 реєстраційний документ на автомобіль, а отже не передавав йому право керування транспортним засобом.

Абзацом 4 частини четвертої Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Таким чином, зважаючи на викладене, обставини, встановлені постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2017 року, не свідчать про наявність або відсутність вини ОСОБА_3 у завданні матеріальної шкоди майну позивача у даній цивільній справі, а лише встановлюють факт того, ОСОБА_4 не передавав ОСОБА_3 керування транспортним засобом, що ані доводить, ані спростовує встановлених у даній справі обставин.

Отже, ОСОБА_3 , з вини якого позивачу заподіяна шкода, станом на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток» (ТОВ «Глуско Рітейл»), і така шкода заподіяна працівником товариства у зв`язку з виконанням ним трудових (службових) обов`язків. Обставин того, що він заволодів транспортним засобом неправомірно в особистих інтересах не встановлено, тому відповідальність за завдану відповідачем шкоду повинен нести роботодавець ТОВ «Глуско Рітейл».

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до Звіту № 5809/05/17 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 15.05.2017 року оцінювачем ТОВ «Сател Груп» за замовленням ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 164 015,95 грн, який підлягає стягненню з ТОВ «Глуско Рітейл», як роботодавця особи, якою під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків завдано матеріальної шкоди майну позивача.

При цьому, ОСОБА_4 сплачено 1 100 грн за послуги оцінювача з проведення звіту, що підтверджується копією квитанції №0.0.768389035.1 від 18.05.2017 року, отже підлягає стягненню з ТОВ «Глуско Рітейл».

Виходячи з наведеного, колегія уважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази по справі, не врахував наявність доказів на підтвердження перебування відповідачів у трудових відносинах, неправильно застосував норми статей 1166, 1187, 1172 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 , що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на положення частини десятої статті 141 ЦПК України, з ТОВ «Глуско Рітейл» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 651,16 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 476,80 грн.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (, м. Київ, вул. Солом`янська, 11) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 164 015,95 грн, витрати на оплату звіту про визначення матеріального збитку у сумі 1 100 грн, судовий збір у розмірі 1 651,16 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл»(, м. Київ, вул. Солом`янська, 11) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) 2 476,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба