ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6549/20 Справа № 213/3103/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3103/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року, яке ухвалене суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «ПІВДГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 09.01.2014 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30 % з 23 грудня 2013 року , безстроково.

Висновком МСЕК, при повторному переогляді 14.03.2019 року, позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % з 04 березня 2019 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 166 920,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 30 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з АТ «ПІВДГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 300,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 40 % професійної працездатності безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи також на безстроковий строк. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також, на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПІВДГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом не враховано, що позивач працював і на інших підприємствах в шкідливих умовах праці, всього в умовах впливу шкідливих виробничих факторів 31 рік 8 місяців, з яких на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці - 3 роки 06 місяців 23 дні. Вказує, що відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань, факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «ПІВДГЗК» просить апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду скасувати та ухвали нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 14.04.1992 року по 28.08.1992 року працював слюсарем з ремонту устаткування 4-го розряду збагачувальної фабрики та з 16.11.1998 року по 23.01.2002 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду дробильної фабрики № 1 «Південний гірничо-збагачувального комбінату», ВАТ «Південний ГЗК», правонаступником яких є АТ «ПІВДГЗК» ( а.с. 78).

23.01.2002 року - позивач звільнений з роботи на ВАТ «Південний ГЗК» за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 50,78).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» №1997 від 12 листопада 2013 року ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереко-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5,С6), переважно зліва з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ступеня); нейросенсорна приглухуватість 1ст. (з легким зниженням слуху) ( а.с. 19-21).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» №123 від 22.01.2019 року ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереко-крижова (L4, L5, S1), переважно зліва, і шийна (С5, С6), переважно зліва на фоні спондилоартрозу шийного відділу хребта, передньої нестабільності тіла С4 (0,3см) з вираженим порушенням біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), фаза загострення. Ступінь важкості хвороби уточнена на підставі прогресуючого розвитку патології периферичної нервової системи, нейродистрофії, підтверджених клінічною картиною та даними РГ обстеження. Нейросенсорна приглухуватість 1 ст. ( з легким зниженням слуху) (а.с. 22-24).

Відповідно до п. 16 Акту № 03/13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 листопада 2013 року, професійні захворювання у позивача виникли за таких обставин: працюючи з 08.04.2002 - 11.2013 в кар`єрі «Северний» ГЗК «Укрмеханобр», ВАТ та ПАТ «ММК імені Ілліча» електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, виконував роботи з ремонту окремих вузлів при капітальному, поточному, планово-попереджувальному й аварійному ремонтах кар`єрного устаткування, машин, механізмів, брав участь у розбиранні, зборці й іспиті устаткування, виконував електрослюсарні роботи.

При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мали місце важкі режими експлуатації кар`єрного устаткування, у зв`язку з чим, позивач підпадав під вплив підвищених параметрів виробничого шуму.

В умовах кар`єру не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби механізації для переміщення вантажів внаслідок конструктивних обмежень робочого простору перешкоджаючого їх застосування.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» №1997 від 12 листопада 2013 року підставою для встановлення професійного захворювання також послужив профмаршрут: 19.12.1973-19.03.1984 р.р. - РУ ім. Ілліча, відділ капітального будівництва, підземний слюсар-монтажник; 27.03.1984-01.04.1988рр. - «Гікюжруда, слюсар РУ ім. Ілліча; 01.04.1988 - 01.11.1988 р.р. - там же електрослюсар; 30.06.1989 - 01.04.1991 р.р. - електрослюсар черговий по ремонту обладнання РУ ім. Дзержинського; 14.04.1992 - 18.08.1992 р.р. - слюсар по ремонту обладнання на збагачувальній фабриці Криворізького Південного ГЗК; 16.11.1998 - 23.01.2002 р.р. - електрослюсар черговий та з ремонту обладнання дробильної фабрики Криворізького Південного ГЗК ( а.с. 15-18).

Пунктом 17 вищевказаного Акту причинами виникнення професійних захворювань позивача визначені: шум, еквівалентний рівень звуку, дБА: 89 при гранично допустимому до 80, важкість праці (а.с. 15-18).

Відповідно до пункту 19 вказаного Акту, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 31 року 08 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативні акти, встановити неможливо.

Висновком МСЕК від 09.01.2014 року, ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30 % з 23 грудня 2013 року , безстроково (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 14.03.2019 року, при повторному переогляді, позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % з 04 березня 2019 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, безстроково ( а.с. 11,12,13,14).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту № 03/13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 листопада 2013 року, причинами виникнення професійних захворювань у позивача визначені: важкість праці та шум, еквівалентний рівень звуку, дБА: 89 при гранично допустимому до 80.

Отже, роботодавець АТ «ПІВДГЗК», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини АТ «ПІВДГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ «ПІВДГЗК», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом № 03/13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 листопада 2013 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійні болі та загальну слабкість, порушення душевної рівноваги, має поганий сон. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого позивач переносить моральні страждання.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 40 %, безстроково та його визнано особою з інвалідністю третьої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійний біль, слабкість, втому. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у нього поганий сон. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, що потягли втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено безстроково, що свідчить про незворотність такого стану здоров`я, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на АТ «ПІВДГЗК»(3 роки 06 місяців 23 дні), що потягло втрату працездатності вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 30 000,00 грн. до 60 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість суми відшкодування моральної шкоди, спростовуються вищевикладеним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача АТ «ПІВДГЗК»на користь держави, пропорційно задоволених вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. за подання позову та судовий збір у розмірі 1152,60 грн. за подання апеляційної скарги позивачем.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року, змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 30 000,00 гривень до 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 300 гривень 00 копійок до 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача, пропорційно задоволених вимог, на користь держави, судовий збір у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят два) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: