ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2020 року

м. Харків

справа №643/17816/18

провадження №22-ц/818/4325/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст.369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на дружину за апеляційною скаргою ОСОБА_2 а на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Мельникової І.Д., в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на дружину.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року позовні вимоги - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 07.12.2018 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1681, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції винесено рішення суду з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Твердження позивача, що відповідач не дає кошти на утримання дитини, не зустрічав позивачку з дитиною з пологового будинку, та те, що відповідач працює в ІТ компанії Aimprosoft, є вигадкою, і спростовуються доказами, які відповідачем було надано до відзиву на позовну заяву. Апелянт зазначає, що він постійно здійснює поштові перекази грошових коштів позивачці один раз на місяць, в сумі від 1887 грн, до 3045 грн., також постійно покупає лікарські засоби для дитини за проханням позивачки, що підтверджується чеками, які надані до матеріалів справи. Вказує, що ним в жодному разі не порушуються права дитини оскільки дитина отримує грошові кошти в якості аліментів. Також апелянт звертає увагу на те, що позовна заява не містить в собі посилань на те, чому позивач вважає, що вона має право на аліменти, не має доказів того, що вона непрацездатна, потребує матеріальної допомоги або існує інша підстава для отримання аліментів визначена ст. 75 Сімейного кодексу України. Вказує, що позивачка на момент розриву відносин, працювала і працює та на теперішній час отримуючи велику зарплатню. Крім того зазначає, що позовна заява не підписана позивачем або особою, яка має право підпису зазначеного документа. Вказує, що позовна заява підписана Костін О. Ю. без зазначення посадового становища особи і до неї не надано документ, який підтверджує право представника позивача підписувати від імені позивача позовну заяву. У зв`язку з цим просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та дружини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 17 лютого 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №445 (а.с.12).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 02 серпня 2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №995 (а.с.11).

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не має змоги забезпечити дитині і собі належний рівень проживання та існують лише за рахунок держави та допомоги її батьків та родичів. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання, так як він працездатний та на час коли вони ще спілкувались працював розробником в ІТ компанії Aimprosoft. У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 2 прожиткових мінімумів встановлених для дітей відповідного віку (до 1 грудня 2018 року становить 3252 грн.) до повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, проте не менше прожиткового мінімуму для працездатної особи (до 1 грудня 2018 року становить 1921 грн.) до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.

Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є працездатним та має можливість сплачувати аліменти та дійшов правильного висновку про те, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.182 СК України обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання дитини до її повноліття у розмірі ј з усіх видів заробітку.

Доводи апелянта про те, що він добровільно сплачує аліменти не є підставою для відмови в позові.

Проте, з урахуванням сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку слід визнати у 1/6 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 07.12.2018 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Доводи апелянта про те, що позовна заява не підписана позивачем, а підписана - ОСОБА_5 без зазначення посадового становища особи і до неї не надано документ, який підтверджує право представника позивача, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги (а.с. 15-16), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5 та ордер на представництво інтересів позивачки в суді (а.с. 17-17а).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 а - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року в частині розміру аліментів на утримання дружини - змінити.

Змінити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання з ј частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.12.2018 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук