Справа № 446/626/20 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/1555/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симця В.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу.

В обґрунтування заяви покликається на те, що в Центрі обслуговування клієнтів № 11 ТзОВ «Львівенергозбут» за адресою: Львівська обл., Кам`янка-Бузький р-н, с. Прилужани, вул. Миру, 141 зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . З довідки з місця проживання про склад сім`ї від 12.02.2020 року вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований та проживає ОСОБА_1 . Ствреджує, що договір між електропостачальником та споживачем універсальної послуги укладається шляхом підписання заяви-приєднання до умов розробленого електропостачальником договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним, умови якого опубліковані на офіційному веб-сайті електропостачальника, оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії. Розрахунок за спожиту електричну енергію здійснюється шляхом повної оплати вартості електроенергії за показами засобу обліку. Відмови від приєднання до такого договору споживачем подано не було.

Зазначає, що ОСОБА_1 систематично не виконував свої зобов`язання по оплаті вартості спожитої електроенергії, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 2 215,74 грн.

З наведених підстав просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Львівенергозбут» 2 215,74 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію та 210,20 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 квітня 2020 року у задоволенні заяви ТзОВ «Львівенергозбут» відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», в апеляційній скарзі покликається на те, що що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки обов`язок споживача оплачувати комунальні послуги прямо передбачений законом, відтак суд неправильно застосував норми матеріального права та не взяв до уваги висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Зазначає, що законодавством передбачено можливість постачання електричної енергії побутовому споживачу без фактичного підписання відповідного договору з останнім, а заява-приєднання, на яку посилається суд в своїй ухвалі, є лише одним із способів укладення договору про постачання електричної енергії.

Вважає, що до заяви про видачу судового наказу було долучено достатню кількість доказів, якими обґрунтовувалася заявлена грошова вимога до боржника, зокрема: розрахунок заборгованості за електроенергію, довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, договір про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг та не погоджується з висновком суду про те, що факт реєстрації осіб за адресою здійснення постачання електричної енергії не дає підстав стягувати заборгованість за такі послуги у наказному провадженні. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме:

1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

2. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Стаття 165 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, якими є:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що відмову у видачі судового наказу мотивовано п. 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що відсутність договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній формі), який був би підписаний боржниками унеможливлює видачу судового наказу, оскільки у зобов`язальних правовідносинах саме наявність договору вказує на безспірність заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважає, що такий висновок суперечить п.3 ч.1 ст. 161 ЦПК України, оскільки, як вбачається зі змісту заяви ТзОВ «Львівенергозбут», заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 2 215,74 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, у якій зазначив свої вимоги і обставини на обґрунтування цих вимог, долучив документи, які на думку заявника, підтверджують фактичне надання та отримання ОСОБА_1 послуг електропостачання.

Тобто, подана ТзОВ «Львівенергозбут» заява свідчить про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що обов`язок споживача сплачувати комунальні послуги встановлений законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином згідно з вищенаведеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц.

Враховуючи те, що в даному випадку заявник у своїй заяві про видачу судового наказу не посилався на наявність укладеного з боржником договору про надання житлово-комунальних послуг, а вказував на наявність обов`язку боржника, який фактично користується послугами, сплатити за надані послуги на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, які регулюють питання про надання цих послуг, вимогу про стягнення грошової заборгованості пред`явлено у зв`язку з фактичним споживанням електроенергії, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у видачі судового наказу за заявою ТзОВ «Львівенергозбут», тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» - задовольнити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09 квітня 2020 року- скасувати, справу за заявою ТзОВ «Львівенергозбут» про видачу судового наказу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова складена 04.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.