Постанова

Іменем України

04 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 522/15127/18

провадження № 61-23059св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська обласна організація профспілки працівників рибного господарства України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року у складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України (далі - Профспілка) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди та збитків.

В обґрунтування позову зазначав, що 03 квітня 2018 року засобами поштового зв`язку він подав заяву відповідачу про надання йому матеріальної допомоги, проте у відповіді від 21 червня 2018 року Профспілка повідомила йому

про відмову у виплаті матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що за весь період роботи на підприємствах галузі, починаючи з 24 вересня 2015 року до часу надання відповіді, він не набував членства у профспілці.

Посилаючись на те, що таке твердження Профспілки не відповідає дійсності, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність відповідача, яка виразилась

у ненаданні йому матеріальної допомоги за заявою від 03 квітня 2018 року, протиправною та зобов`язати Профспілку надати йому матеріальну допомогу.

Також ОСОБА_1 , посилаючись на те, що отримав відповідь на своє звернення від 03 квітня 2018 року із порушенням встановлених у частині першій статті 20 Закону України «Про звернення громадян» строків, просив визнати бездіяльність відповідача протиправною в частині порушення строків розгляду заяви

від 03 квітня 2018 року про надання матеріальної допомоги.

Позивач також зазначав, що ним були понесені матеріальні витрати, пов`язані

з поданням і розглядом скарг у зв`язку із неправомірним рішенням Профспілки про відмову у наданні матеріальної допомоги, які є збитками і складаються

з грошових сум, витрачених на відправку засобами поштового зв`язку відповідних скарг не неправомірні дії та рішення Профспілки.

Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 5 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної

та моральної шкоди відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем факту його членства в первинній профспілковій організації Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, оскільки з нього не стягувались профспілкові внески, які б перераховувались до Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України, а тому підстави для визнання бездіяльності відповідача - Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України, протиправною в частині ненадання матеріальної допомоги та в частині зобов`язання відповідача надати позивачу таку допомогу відсутні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування збитків, завданих позивачу порушенням його права на одержання матеріальної допомоги, а також в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наявність таких збитків позивачем не доведено, як не доведено й завдання йому відповідачем моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив,

що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 та обставин, викладених у позові, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у грудні 2019 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року

та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року скасувати, а справу передати на новий розгляд.

В обґрунтування касаційної скарги вказує на помилковість висновків судів

про те, що він не був членом Профспілки, адже судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги його заяву від 18 січня 2017 року про прийняття до профспілки, на якій міститься резолюція голови про прийняття до профспілки; суд не звернув увагу на те, що у 2017 році він вже отримував матеріальну допомогу від Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства.

Також ОСОБА_1 вважає помилковим висновок судів про те, що профспілкова організація Західно-Черноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства самоліквідувалась у зв`язку з відсутністю членів, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи та вказане не доведено відповідачем.

На думку ОСОБА_1 , відмова у задоволенні вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо порушення строків розгляду його заяви про надання матеріальної допомоги є необґрунтованою, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. Також необґрунтованою є відмова суду у задоволенні його позову про відшкодування збитків, адже ним надано повний розрахунок майнових витрат, понесених ним у зв`язку зі зверненням до відповідача з відповідними заявами.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, справу № 522/15127/18 витребувано

з Приморського районного суду м. Одеси.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суди встановили, що 18 січня 2017 року ОСОБА_1 була подана заява

про прийняття його до членів Об`єднаної профспілки працівників Західно-Чорноморської рибоохорони.

Відповідно до повідомлення Голови Профспілки працівників рибного господарства України від 6 серпня 2018 року та відповідно до повідомлення голови Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства від 21 червня 2018 року, з квітня 2015 року Західно-Чорноморське басейнове управління використання і відтворення водних біоресурсів

та регулювання рибальства перебуває у процесі ліквідації і з цієї причини

до професійної спілки Західно-Чорноморської рибоохорони прийом членів не здійснювався.

У цьому ж повідомленні вказано, що прийом до членів профспілки здійснюється на підставі рішення профкому за результатами розгляду заяви особи, яка бажає стати членом профспілки.

Також суд встановив, що з ОСОБА_1 не стягувались профспілкові внески.

03 квітня 2018 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України із заявою про надання йому матеріальної допомоги.

11 травня 2018 року позивач звернувся до Професійної спілки працівників рибного господарства України із заявою про надання йому матеріальної допомоги та розгляду його питання.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга подана до суду у грудні 2019 року, то за таких обставин розгляд касаційної скарги Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів,

з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є припинення дії,

яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить

як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так

і від характеру його порушення.

Вказане зобов`язує суд під час розгляду справи з`ясовувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Разом з тим, частина перша статті 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону справи довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, у справі, що переглядається, спір виник у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вважає порушеним його право на отримання матеріальної допомоги від профспілкової організації, членом якої, на його думку, він є, та завдання йому шкоди тим, що порушено строки розгляду профспілкою його заяви про надання матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV

«Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі - Закон № 1045-XIV), професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти. Організація профспілки - організаційна ланка профспілки, визначена статутом профспілки, що діють у межах повноважень, наданих статутом та цим Законом.

Член профспілки відповідно до цієї статті Закону - особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.

Розглядаючи справу, суди дійшли висновку, що позивачем на надано доказів того, що він був членом Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства, яку визначив відповідачем за позовом про надання матеріальної допомоги, адже Законом № 1045-XIV визначено, хто є членом профспілки та які докази можуть підтверджувати ці обставини.

Та обставина, що у вересні 2019 року він отримав матеріальну допомогу

від відповідача, сама по собі не свідчить про те, що він набув статусу члена цієї профспілки, адже відомості про те, що питання про прийняття його до членів профспілки вирішувалось належним чином у відповідності до статуту організації у справі відсутні.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про те, що відповідач порушив строки розгляду його звернення про надання матеріальної допомоги від 03 квітня

2018 року, оскільки відповідь на його звернення він отримав лише 21 червня 2018 року, що на думку позивача є порушенням строків, встановлених Законом України «Про звернення громадян» слід зазначити таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами

та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав

і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 цього ж Закону чітко визначає, що заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією

та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення

їх діяльності. Клопотання- письмове звернення з проханням про визнання

за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Суд установив, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання матеріальної допомоги, яка приймається та розглядається у відповідності до Статуту Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України.

З огляду на положення статті третьої Закону України «Про звернення громадян» та встановлені обставини справи, касаційний суд вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність порушень відповідачем безпосередньо норм Закону України «Про звернення громадян» є обґрунтованим, адже згідно з пунктом 8.10 Статуту Одеської обласної організації профспілки працівників рибного господарства України надання членам Профспілки виплат чи відшкодування цільової та нецільової грошової допомоги залежить від того,

чи є особа членом профспілки та здійснюється на підставі рішень виборних органів згідно з річними та окремими цільовими кошторисами.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимоги щодо відшкодування збитків

на підставі статті 22 ЦК України через недоведеність позивачем позовних вимог.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками

є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі,

а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У порушення наведених положень частини першої статті 81 ЦПК України позивачем не доведено заподіяння таких збитків з вини відповідача, причинного зв`язку між збитками та їх розміром, тому правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що така вимога задоволенню не підлягає.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, то касаційний суд зазначає, що основними умовами такого відшкодування є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Касаційний суд погоджується з тим, що позивачем на надано доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою йому моральною шкодою і діями відповідача в її заподіянні, отже доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та ґрунтуються на припущеннях, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.

Така переоцінка доказів в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року

та постанову Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишити

без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська