Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 522/19812/18

провадження № 61-6801св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс»,

треті особи: Усатівська сільська рада Біляївського району Одеської області, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Черевка П. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Інфокс» про розірвання договору.

ОСОБА_1 просив розірвати договір про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання № 15/4-у від 27 березня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір №15/4-у від 27 березня 2013 року про надання послуг центрального водопостачання та обслуговування мереж водопостачання, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс». Стягнуто з ТОВ «Інфокс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 704,80 грн, за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 057,21 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач, ТОВ «Інфокс», укладенням спірного договору порушує права позивача ОСОБА_1 як споживача централізованого водопостачання та водовідведення.

При визначенні розміру судових витрат апеляційний суд вказав, що на підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі позову в сумі 704,80 грн (т. 1, а. с. 2), при подачі апеляційної скарги в сумі 1 057,21 грн (т. 1, а. с. 148), а тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги з ТОВ «Інфокс» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762, 00 грн. Інтереси позивача ОСОБА_1 у даній справи представляв адвокат Вездацуан І.М. на підставі договору про надання правової допомоги від 17 травня 2019 року № ДПД/01 (т. 1, а. с. 121-126). На підтвердження обсягу виконаної адвокатом роботи наданий акт №01 від 22 травня 2019 року, який містить послуги згідно цього договору: складання позовної заяви, відповіді на відзив на позов, складання уточненої позовної заяви, надання юридичної консультації по справі, прибуття та участь в судовому засіданні 27 лютого 2019 року та 22 травня 2019 року, складання письмових пояснень, підписаний адвокатом та позивачем (а. с. 126). Згідно квитанції Приватбанку №0.0..1 від 21 травня 2019 року позивачем сплачено за договором про надання правової допомоги від 17 травня 2019 року № ДПД/01 адвокатський гонорар в розмірі 15 000 грн. (т. 1, а. с. 127). Враховуючи наявність укладеного позивачем договору про надання правової допомоги, документально підтверджених витрат на його виконання, з наданням відповідного розрахунку - акт приймання-передачі, та взявши до уваги складність, обсяг і характер наданих послуг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Інфокс» на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву, підписану представником Вездауцан І. М. , про ухвалення додаткового рішення по справі стягнення витрат на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 10 006,00 грн.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 поніс судові витрати у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції. До розрахунку витрат понесених у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції було надано договір про надання правової допомоги від 17 травня 2019 року, акт наданих послуг № 03 від 23 січня 2020 року, додаткову угоду № 1 від 02 січня 2020 року та копії квитанцій. Проте суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат не врахував правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , підписаної представником Вездауцан І. М. , про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

При відмові в ухваленні додаткового рішення апеляційний суд вказав, що у акті наданих послуг зазначено найменування виконаних робіт: складання апеляційної скарги - 4 години (8 000 грн); прибуття та участь у судовому засіданні у січні 2020 року - 1 година (2 000 грн). Всього за вказаним актом 5 годин, вартість наданих послуг складає - 10 000 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд вказав, що дослідивши опис робіт (наданих послуг) та договір, враховуючи співмірність виконаної роботи та винагороду за таку роботу, а також положення чинного законодавства, враховуючи принцип співмірності та розумного розміру, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без задоволення.

Аргументи учасників справи

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу в якій просив оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. При цьому, посилався на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції, не оцінив докази в цій частині, але при цьому суд задовольнив апеляційну скаргу. Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 поніс витрати у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, однак заяву не задовольнив чим порушено вимоги статті 137 ЦПК України. Суд не врахував, що крім апеляційної скарги на 18 аркушах, у січні 2020 року до суду були подані письмові пояснення з фотознімками, витрачено адвокатом часу - 2 години; була подана презентація у вигляді графічного відображення письмових пояснень та витрачено адвокатом часу більше 10 годин.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 рокувідкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2020 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року: відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року; призначено справу до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи надано розрахунок судових витрат, які поніс ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції. До вказаного розрахунку було надано Договір про надання правової допомоги від 17 травня 2019 року, акт наданих послуг № 03 від 23 січня 2020 року, додаткову угоду № 1 від 02 січня 2020 року та копії квитанцій. У акті наданих послуг зазначено найменування виконаних робіт: складання апеляційної скарги - 4 години (8 000 грн); прибуття та участь у судовому засіданні у січні 2020 року - 1 година (2 000 грн).

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню статті 270 ЦПК України та вказано, що «додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав».

У абзаці першому частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно підпункту в) пункту 4) частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, не врахувавши вимог статті 141, 260, 270, 382 ЦПК України, безпідставно відмовив у задоволенні заяви. За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

У частині четвертій статті 411 ЦПК України закріплено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасувати.

Передати справу № 522/19812/18 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Одеського апеляційного суду від 12 березня 2020 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук