Справа № 201/8520/19
Провадження № 2/201/1355/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з 15 листопада 2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 24 січня 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . 25 грудня 2016 року відповідач забрав доньку та по теперішній час не повертає, бачитися та спілкуватися з нею не дає, мешкає з нею за невідомою позивачу адресою. З урахуванням викладеного позивач просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, 12 березня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої обов`язки матері, не доглядала за донькою, не цікавилася її успіхами в школі, зловживала наркотичними речовинами. Тому ОСОБА_2 самостійно виховує дитину, та забезпечує їй повноцінний догляд і розвиток.

Представник третьої особи надала суду висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Дніпрі ради та заяву з проханням розглядати справу без її участі.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з 15 листопада 2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 24 січня 2017 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . 25 грудня 2016 року відповідач забрав доньку та по теперішній час не повертає, бачитися та спілкуватися з нею не дає, мешкає з нею за невідомою позивачу адресою.

На даний час малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки між сторонами існує спір стосовно місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач була вимушена звернутись до суду із вищезазначеним позовом.

Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Згідно із висновком Шевченківської районної у місті Дніпрі ради як органу опіки та піклування № 13/15-93 від 07 вересня 2020 року, ним визнано за доцільне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_2 , та матір`ю, ОСОБА_1 , почергово по 2 тижні на місяць.

Враховуючи все вищезазначене, а також те, що судом не встановлено виняткових обставин, за наявності яких малолітня дитина в її інтересах може бути розлучена із матір`ю та батьком, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_2 , та матір`ю, ОСОБА_1 , почергово по 2 тижні на місяць.

Враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача половину сплаченого останньою судового збору у розмірі 384,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-78, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_2 , та матір`ю, ОСОБА_1 , почергово по 2 тижні на місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений останньою судовий збір у розмірі 384,20 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев