Справа № 2-370/10
Провадження № 6/645/77/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.,

учасники справи:

заявник старший державний виконавець Андрусь Павло Андрійович, діє на підставі довіреності від 09.01.2020 № 1036

представник боржника Шандула Олександр Олексійович, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвоккатською діяльністю № 637 від 22.10.2003,

стягувач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрусь П.А. про визначення частки майна боржника у спільному сумісному майні, боржник ОСОБА_2 , стягувач - ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 року старший державний виконавець МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрусь П.А. звернувся до суду із поданням, у якому просив визначити частку майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні в МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 49351965 з примусового виконання виконавчого листа № 2-370/10 року виданого 21.07.2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 151 500,00 грн., переданих за договором дарування грошей від 14.03.2007 року.

11.11.2015 року відкрито виконавче провадження № 49351965

Згідно відповідей Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформації не знайдено.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспортна на обліку в органах ДПС не перебуває, також інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня

Відповідно до інформаційних довідок від 26.04.2017 року та 11.05.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, майна за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано.

Відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.03.2008 року по справі № 2-1950/2008, 02.04.2015 року було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі №645/281/13 від 20.03.2013 року встановлено, що ОСОБА_2 03.03.2007 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , 14.03.2007 року ОСОБА_3 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 , при цьому його дружина ОСОБА_2 надала нотаріусу свою згоду на придбання в їх спільну власність подружжя зазначену квартиру.

19.11.2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , ліквідного майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, про що було складено відповідний акт державного виконавця.

Відповідно до інформаційної довідки від 03.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, майна за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано

Державний виконавець зазначає, що з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, при виконанні виконавчого листа № 2-370/10, виданого 21.07.2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 151 500,00 грн., переданих за договором дарування грошей від 14.03.2007 року, необхідно звернути стягнення на майно, а саме частину квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 згідно інформаційної довідки від 03.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Стягувач ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення, у яких зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належала на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_3 . Вказану квартиру позивачі продали ОСОБА_6 14.03.2007 року за 165640 грн. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Гавриловою С.А. В той же день, у того ж нотаріуса, за згодою свого чоловіка, ОСОБА_1 уклала договір дарування грошей в сумі 151 500 грн. своїй онуці ОСОБА_2 14.03.2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошової суми та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 151 500 грн., передані за договором дарування грошей від 14.03.2007 року. ОСОБА_1 вказала, що при укладенні договору дарування грошей вони вважали, що оформлення договору дарування забезпечить їм участь у придбанні квартири, оскільки вони продали єдину належну їм на праві власності однокімнатну квартиру, іншого житла не мають. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у наданні розстрочки виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року. Також ОСОБА_1 вказала, що в порушення п.433 кредитного договору №6/4/20/2007/840-к/1114 ОСОБА_3 своєчасно не виконав обов`язок по проведенню державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі продажу від 14.03.2007 року №798, укладеного між позичальником та громадянином ОСОБА_7 . Іпотекодержатель в свою чергу не звертався з вимогою дострокового виконання договору відповідно до п.п.3.1.2. та 3.1.3. договору Іпотеки №801 від 14.03.2007р. Згідно листа КП ХМБТІ від 01.02.2017 року №91/3 на ім`я Фрунзенського районного суду м.Харкова станом на 31.12.2012 року інформація про реєстрацію іпотеки - квартири відсутня, тому першочерговість вимог Банку не розповсюджується.

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_8 також надав письмові пояснення, де зазначив, що спірна квартира на даний час знаходиться у іпотеці, оскільки кредит, виданий Банком «Надра» до цього часу не погашений. Строк остаточного погашення кредитної заборгованості перед банком закінчується у 2027 році. Відчуження даного майна є неможливим на даний час оскільки воно знаходиться у іпотеці, а отже ОСОБА_3 відповідає за своє грошове зобов`язання цим майном. У зв`язку з тим, що квартира знаходиться у іпотеці, згідно до вимог Закону України «Про іпотеку» право першої вимоги задоволення фінансових вимог має іпотекодержатель, оскільки іпотека була оформлена банком одночасно із договором купівлі-продажу спірної квартири та значно раніше, ніж судове рішення про визнання договору дарування грошей недійсним і ще раніше ніж друге судове рішення про стягнення 151 500 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Комерційний Банк «Надра» припинив свою діяльність, у зв`язку з цим 27.03.2019 року було проведено електронний аукціон щодо продажу належного банку майна, в тому числі, і спірної квартири АДРЕСА_1 . Переможцем цього аукціону стала ОСОБА_4 , до якої перешли усі права вимоги за іпотечним кредитом, виданим на названу квартиру. Таким чином, на сьогоднішній день усі права вимоги як іпотекодержателя стосовно спірної квартири має ОСОБА_4 , оскільки заборгованість за кредитом на цей час ОСОБА_3 не погашена. Також зазначив, що ОСОБА_3 немає відношення до боргу ОСОБА_2 , хоча вони і знаходилися у шлюбних відносинах, однак борг виник після визнання договору дарування недійсним, а згідно ч. 2. ст. 57 «Сімейного кодексу» майно набуте під час шлюбу за договором дарування не є спільно сумісною власністю.

Старший державний виконавець МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрусь П.А. у судовому засіданні подання підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні не підтримала подання державного виконавця, підтримала свої письмові заперечення та зазначила, що держаний виконавець вже звертався з поданням щодо визначення часток та йому було відмовлено, тому вона не вважає за доцільне задовольняти подання.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Князєв В.О. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала щодо проведення судового засідання за відсутності її представника

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_8 , заперечував проти задоволення подання державного виконавця та підтримав свої письмові пояснення.

Заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду подання повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст.443 ЦПК України не перешкоджає розгляду даної заяви за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення заявника, стягувача та представника боржника, дослідивши матеріали справи, вважає що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з частиною другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статей 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За положеннями статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Судом встановлено, що 14.03.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/4/20/2007/840-К/1114, згідно умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 15 000 доларів США (п. 1.1 кредитного договору). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 798 від 14.03.2007 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_7 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.2. кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, банк в день укладання кредитного договору укладає договір поруки з ОСОБА_2 .

Також, в день укладання кредитного договору, 14.03.2007 року було між позичальником ОСОБА_3 та укладено ВАТ КБ «Надра» договір поруки № 6/4/20/2007/980-І/1115, згідно умов якого ОСОБА_3 (іпотекодавець) з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку предмет іпотеки, переданий у володіння та користування іпотекодавцю від ОСОБА_7 по договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44,00 кв.м., житловолю площею 28,4 кв.м., вартість предмету іпотеки складає 206 500 грн., що в еквіваленті при перерахуванні по офіційному курсу НБУ на день укладання цього договору складає 40 900 доларів США.

Крім того, з п. 3.1.9. договору іпотеки вбачається, що ОСОБА_3 до виконання зобов`язання у повному обсязі не має права без згоди іпотекодержателя розпоряджатися будь-яким чином предметом іпотеки в цілому або окремим майном, що входить до його складу, зокрема, відчужувати його у будь-який спосіб (продавати, дарувати, обрівнювати), знищувати, передавати у володіння і користування (оренду (лізинг)) третім особам, а також укладати відносно нього будь-які інші угоди без згоди іпотекодержателя.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 210800265 від 30.05.2020 року вбачається, що з 01.01.2013 року іпотекодержателем за договором іпотеки від 14.03.2007 року є ОСОБА_4 .

З ухвали апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року вбачається, що 14.03.2007 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уклали договір дарування грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Гавриловою С.А. за р.№1426, згідно з яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 гроші у сумі 151 500 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.02.2009 року договір дарування грошей, укладений 14.03.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано недійсним. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 151 500 грн., передані за договором дарування грошей від 14.03.2007 року. Також судом було встановлено, що на час придбання подружжям ОСОБА_3 , ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не являлася власником 151 500 грн., оскільки вказані гроші були подаровані нею ОСОБА_2 за договором дарування від 14.03.2007 року, якими цього ж дня власниця ОСОБА_2 розпорядилася на свій розсуд, таким чином, спірна квартира не є спільним частковим майном ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , оскільки була придбана за договором купівлі-продажу на кошти подружжя ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Визнання судом недійсним договору дарування грошей, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , само по собі не свідчить про виникнення у ОСОБА_1 , ОСОБА_5 права власності на частину спірної квартири.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-1/1115 від 14.03.2007 року був укладений раніше визнання договору дарування грошей від 14.03.2007 року не дійсним та стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.09.2014 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.07.2014 року, якою відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_1 , якою вона володіє на праві спільної сумісної власності в тому числі визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири, зв`язку із тим, що при придбанні майна учасники спільної власності при її придбанні не виходили з рівності їх часток, в даному випадку існує спір щодо розміру часток подружжя. Та роз`яснено, що реалізація положень ст.ст. 366, 371 ЦК України можлива тільки у межах позовного провадження, оскільки є необхідність вирішення спору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрусь П.А. про визначення частки майна боржника у спільному сумісному майні задоволенню не підлягає.

На підставі викладено та керуючись ст. 247, 443 ЦПК України, ст.ст. 48, 51 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 512, 514 ЦК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрусь П.А. про визначення частки майна боржника у спільному сумісному майні - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 09.09.2020 року.

Головуючий суддя -