Справа № 203/2762/20
Провадження № 4-с/0203/22/2020
УХВАЛА

10 вересня 2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гуленко Світлани Олександрівни, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,

Встановив:

31 липня 2020 ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гуленко Світлани Олександрівни, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», в якій просить суд:

- визнати неправомірними дії начальника відділу примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гуленко Світлани Олександрівни щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання рішень у ВП № 50249502;

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 50249502 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкритого постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 23.02.2016 року на підставі виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 203/8192/14-ц за позовом ПАТ «Марфін Банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК») до ТОВ «Іріта», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Дніпропетровський експериментальний ремонтно-механічний завод», ТОВ «Армада-С» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00143/RD від 18.07.2008 року та скасувати заходи примусового виконання рішення, вчинені у ВП № 50249502, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем;

- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення з боржника виконавчого збору від 01 березня 2016 року в межах виконавчого провадження № 50249502.

Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року скарга ОСОБА_1 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гуленко Світлани Олександрівни була залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України, а саме: не зазначено відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням інформації щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, із зазначенням підтвердження того, що ним не подано іншої аналогічної скарги до цієї ж посадової особи з тим самим предметом та з тих самих підстав; не додано копії скарги та копій документів, що додаються до неї, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі; не додано письмових доказів на підтвердження отримання письмової відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.06.2020 року № 021-33/13373 саме 21 липня 2020 року. Тому судом був наданий заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків заяви.

На адресу місця проживання заявника, що була зазначена ним у його скарзі, засобами поштового зв`язку судом було направлено ухвалу про залишення скарги без руху від 04.08.2020 року). Проте 09.09.2020 року до суду повернувся конверт з поштовим вкладенням, на якому поштовим відділенням проставлена відмітка про причини невручення: «За закінченням терміну зберігання».

Суд, з урахуванням встановлених обставин справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, доходить наступних висновків.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Проте, заявником не було повідомлено суду про можливу зміну адреси місця його проживання, яку він вказав у своїй скарзі.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Водночас заявник жодним чином (письмовий запит, телефоном, факсимільним зв`язком) не поцікавився подальшим розвитком питання щодо поданої ним скарги (відкриття провадження у справі, залишення без руху і т.д.).

З огляду на вищевикладене та те, що ОСОБА_1 особисто звернувся до суду зі скаргою, а відтак достовірно знав про наявність в суді зазначеної справи, не з`явився на поштове відділення для отримання поштової кореспонденції суду, рівно як і особисто не доклав зусиль для дізнання про стан розгляду справи, суд вважає, що копія ухвали суду вважається врученою заявнику відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Крім того, 06 серпня 2020 року від заявника до суду надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме: оновленої скарги з додатками для сторін, в якій вказав підтвердження, що ним не було подано аналогічної заяви до цих же осіб, з тим самим предметом та з тих самих підстав. Проте заявник не усунув недоліків скарги у повному обсязі, про які зазначено судом в ухвалі від 04.08.2020 року.

Приписами ч. 3 ст. 185 ЦПК визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, способом усунення виявлених недоліків скарги мало би бути надання суду:

- виправленої редакції скарги на дії посадової особи із зазначенням відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням інформації щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, із зазначенням підтвердження того, що ним не подано іншої аналогічної скарги до цієї ж посадової особи з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- копії скарги та копій документів, що додаються до неї, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі;

- письмових доказів на підтвердження отримання письмової відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.06.2020 року № 021-33/13373 саме 21 липня 2020 року.

Натомість заявником надано лише копії скарги та копії документів, що додаються до неї, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі з зазначенням підтвердження того, що ним не подано іншої аналогічної скарги до цієї ж посадової особи з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Разом з цим, заявником у оновленій скарзі не зазначено відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням інформації щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; не додано письмових доказів на підтвердження отримання письмової відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.06.2020 року № 021-33/13373 саме 21 липня 2020 року.

Отже, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що станом на 10.09.2020 року недоліки скарги заявником на виконання ухвали суду від 04.08.2020 року не були усунуті у повному обсязі.

Суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства (рішення Європейського суду з прав людини «Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Крім того, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у встановлений судом строк заявник не усунув недоліків скарги, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 9, 128, 131, 183, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

уХвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гуленко Світлани Олександрівни, стягувач: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» ? повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що з урахуванням вимог ч. 9 ст. 10, ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ханієва Ф.М.