ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1408/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 19.08.2016 року між страховою компанією та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування подорожуючих осіб за кордон №МВ 2468133 строком дії з 22.08.2016 року по 21.08.2017 року, який включає добровільне страхування медичних витрат на добровільне страхування фінансового ризику, пов`язаного із непередбачуваними витратами під час поїздки за кордон та від нещасного випадку.

10 березня 2017 року ОСОБА_2 знаходився в районі Галереї «Метрополія» у місті Гданськ, пересувався сам, без присутності інших осіб, потім самовільно стрибнув з моста.

06 липня 2017 року ОСОБА_1 (батько ОСОБА_2 ) звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку та здійснення страхової виплати за договором страхування подорожуючих за кордон.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розглянуло вищевказану заяву та враховуючи обставини викладені в ній, визнано дану подію страховим випадком і прийняло рішення про сплату 39 490 грн суми страхового відшкодування.

05 березня 2018 року Окружний суд у Гданську, IV Карний відділ залишив в силі постанову відділу дізнання та розслідування Міської комендатури в Гданську від 23.12.2017 року та прийняв постанову про припинення слідства по даній справі у зв`язку з тим, що в обставинах справи відсутні ознаки складу злочину передбачені ст. 151 Карного кодексу, а саме доведення ОСОБА_2 третіми особами до замаху на самогубство.

З огляду на вищенаведене вбачається, що 10.03.2017 року у місті Гданськ, ОСОБА_2 здійснив спробу самогубства, що не є у відповідності до умов укладеного договору страховим випадком.

Отже, вказані кошти були безпідставно набуті відповідачем, а тому у порядку статті 1212 ЦК України підлягають поверненню ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

На підставі викладеного, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 39 490 грн та витрати на оплату судового збору.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні кошти позивачем виплачені відповідачу на виконання умов договору добровільного страхування подорожуючих осіб за кордон № МВ. 2468133 за відсутності будь-яких недобросовісних дій з боку відповідача, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача отриманих на виконання цивільно-правового договору сум страхового відшкодування.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування своєї апеляційної скарги, крім доводів викладених у позовній заяві вказує, що як вбачається з матеріалів цивільної справи 05.03.2018 року Окружний суд у Гданську, IV Карний відділ залишив в силі постанову відділу дізнання та розслідування Міської комендатури в Гданську від 23.12.2017 року та прийняв постанову про припинення слідства по даній справі у зв`язку з тим, що в обставинах справи відсутні ознаки складу злочину третіми особами до замаху на самогубство. Так як, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не несе відповідальності і не здійснює страхових виплат (в тому числі і виплат пов`язаних з медичною евакуацією), якщо нещасний випадок, що стався із застрахованою особою, прямо чи опосередковано пов`язаний із самогубством або спробою самогубства, то підстава на якій ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування була відсутня взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко Ю.В. вказує на те, що позивач не заперечує того факту, що страхова виплата була проведена за наявності законних підстав, але у зв`язку з тим, що пізніше такі обставини відпали, то просить повернути суму виплаченого страхового відшкодування.

Зазначає, що з огляду на те, що між сторонами був присутній договірний характер правовідносин, страхове відшкодування виплачене добровільно за відсутності рахункової помилки та відсутності будь-яких недобросовісних дій з боку відповідача, то відповідно до статті 1215 ЦК України зазначена виплата поверненню не підлягає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 19 серпня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування подорожуючих осіб за кордон № МВ 2468133 строком дії з 22.08.2016 року по 21.08.2017 року, який включає добровільне страхування медичних витрат та добровільне страхування фінансового ризику, пов`язаного із непередбачуваними витратами під час поїздки за кордон та від нещасного випадку.

06 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та здійснення страхової виплати за договором страхування подорожуючих закордон. Страховиком виплачено відповідачу суму страхового відшкодування у розмірі 39 490 грн, що підтверджується актом виконаних робіт №А від 14.04.2017 року, рахунком №1157 від 14.04.2017 року, платіжним дорученням №153 від 16.05.2017 року.

05 березня 2018 року Окружний суд у Гданську, IV Карний відділ залишив в силі постанову відділу дізнання та розслідування Міської комендатури в Гданську від 23.12.2017 року та прийняв постанову про припинення слідства у справі у зв`язку з ти, що в обставинах справи відсутні ознаки складу злочину передбачені ст. 151 Карного кодексу, а саме доведення ОСОБА_2 третіми особами до самогубства.

Відповідно до умов Договору розділу 3.5 п. 3.5.4.35 страховик не визнає страховим випадком події, які сталися із застрахованою особою та прямо чи опосередковано пов`язані із самогубством або спробою самогубства, за винятком тих випадків, коли застраховану особу було доведено до такого стану протиправними діями третіх осіб.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як на правову підставу заявленого позову посилалося на статтю 1212 ЦК України, оскільки вважало, що кошти були отримані відповідачем без законних на те підстав, а тому у порядку зазначеної статті підлягають поверненню як безпідставно отримані.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до висновків, які містяться у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Правовідносини сторін виникли у сфері добровільного страхування подорожуючих за кордон на підставі договору.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем страхове відшкодування здійснено ним добровільно.

Оскільки зазначена виплата коштів, пов`язана з відшкодуванням шкоди, пов`язана із транспортуванням ОСОБА_2 , проведена страховиком добровільно за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку набувача коштів ( ОСОБА_1 ), ці кошти, виходячи з положень статті 1215 ЦК України, поверненню не підлягають.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для повернення набутих ОСОБА_1 коштів.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у подібних правовідносинах у постанові по справі №320/1644/15-ц від 01 серпня 2019 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування даного рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді