Справа № 266/7119/18
Провадження № 2/266/62/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Д`яченко Д.О., за участі секретаря судового засідання Сологуб Т.В., представника позивача адвоката Масенкова С.О., відповідача ОСОБА_1 розглянувши в порядку загального провадження у судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки нерухомого майна в натурі та визначення порядку користування земельно ю ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, їй та відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частці будинку АДРЕСА_1 . Так вказане домоволодіння було збудоване сторонами у справі у період перебування у шлюбі. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.09.2016 року здійснено розподіл майна подружжя та вирішено питання права власності на земельну ділянку, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; поділено спірний будинок та земельну ділянку, за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано по Ѕ частці, як на будинок, так і на земельну ділянку; право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинено. Також зазначила, що вона та ОСОБА_1 не дійшли згоди стосовно порядку поділу майна, подальше спільне проживання, користування та володіння будинком АДРЕСА_1 значно ускладнює приватне життя як позивача, так і відповідача. З метою захисту своїх прав позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила розділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши їй приміщення у житловому будинку згідно її частки власності Ѕ; визначити порядок користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 , розташованого в м-н Бригантина Приморського району міста Маріуполя, площею 0,0600 га, виділивши ОСОБА_2 земельну ділянку згідно її частки власності Ѕ, судові витрати просила покласти на відповідача.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу №266/7119/18 (провадження №2/266/261/19) передано судді Д`яченко Д.О.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.01.2019 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року у справі призначено судово будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки нерухомого майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкоюпоновлено, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою 19.09.2019 року справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили визначити варіант розподілу будинку та земельної ділянки, які визначені у висновку експерта за №1.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти обох варіантів розподілу майна, які визначені експертом у висновку.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21.09.2016 року у справі № 266/2665/16-ц (провадження2/266/855/16) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розділ майна подружжя, визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнати житловий будинок АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Поділити житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 198,6 кв.м., житловою площею 102,7 кв.м. з відповідними до нього господарськими спорудами шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини цього будинку, залишивши у власності ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2004 р., реєстраційний номер 4299568. Поділити земельну ділянку № НОМЕР_1 , розташовану в м-н «Бригантина», Приморського району, м. Маріуполя, Донецької області, площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:004:0096 шляхом визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини цієї земельної ділянки, залишивши у власності ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 16.02.2004 р. (серія ДН №044164), зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №243. Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 198,6 кв.м., житловою площею 102,7 кв.м. з відповідними до нього господарськими спорудами та право особистої власності ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , розташовану в м-н «Бригантина», Приморського району, м. Маріуполя, Донецької області, площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:004:0096 припинено. Рішення набрало законної сили 04.10.2016 року. (а.с.11-13)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №117764050 від 20.03.2018 року ОСОБА_2 належить Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.27-28)

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак в ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. 1 ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у натрі, ст. 88 ЗК України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Виходячи з положень підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартир, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.

Згідно технічної документації будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 198,6 кв.м., житловою 102,7 кв.м. складається з: приміщення №1, коридор, площею 1,1 кв.м.; приміщення №2, коридор, площею 12,4 кв.м.; приміщення №3, ванна, площею 9,2 кв.м.; приміщення №4, жила, площею 19,8 кв.м.; приміщення №5, жила, площею 20,6 кв.м.; приміщення №6, туалет, площею 0,8 кв.м.; приміщення №7, котельна, площею 3,9 кв.м.; приміщення №8, кухня, площею 10,8 кв.м.; приміщення №9, коридор, площею 16,0 кв.м.; приміщення №10, веранда, площею 10,6 кв.м.; приміщення №11, жила, площею 23,4 кв.м.; приміщення №12, жила, площею 22,3 кв.м.; приміщення №13, жила, площею 16,6 кв.м.; приміщення І, гараж, площею 27,7 кв.м.; приміщення ІІ, сходи, площею 1,5 кв.м.; приміщення ІІІ, сходи, 1,9 кв.м.

Відповідно до варіанту 1 висновку експерта №7-с від 12.06.2019 року, з яким погодилася позивач, першому співвласнику Ѕ ідеальної частки пропонується виділити: коридор, приміщення № 1, площею 1,1 кв.м.; коридор, приміщення № 2, площею 12,4 кв.м.; ванна, приміщення № 3, площею 9,2 кв.м.; жила кімната, приміщення № 4, площею 19,8 кв.м.; жила кімната, приміщення № 5, площею 20,6 кв.м.; туалет, приміщення № 6, площею 0,8 кв.м.; котельня, приміщення № 7, площею 3,9 кв.м.; кухня, приміщення № 8, площею 10,8 кв.м.; сходи, приміщення № ІІ, площею, 1,5 кв.м., загальною площею 80,1 кв.м., ганок літ. а, Ѕ частку огорожі №1-4, що становить 53/100 частки будинку. Другому співвласнику 1/2ідеальної частки пропонується виділити: коридор, приміщення № 1, площею 16,0 кв.м.; веранда, приміщення № 10, площею 10,6 кв.м.; жила кімната, приміщення № 11, площею 23,4 кв.м.; жила кімната, приміщення № 12, площею 22,3 кв.м.; жила кімната, приміщення № 13, площею 16,6 кв.м.; гараж, приміщення № І, площе. 27,7 кв.м.; сходи, приміщення № ІІІ, площею 1,9 кв.м., загальною площею 118,5 кв.м., Ѕ частку огорожі №1-4, що становить 47/100 частки будинку. (а.с.71-81)

Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Таким чином, на підставі вище викладеного, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_1 не визнаючи позов та не погоджуючись із обома запропонованими варіантами розподілу спірного майна, не обґрунтував свої заперечення належним чином та не запропонував свій варіант розподілу спірного домоволодіння, суд приходить до висновку про можливість виділу у натурі в самостійні об`єкти нерухомого майна, а саме позивачу 53/100 частини, відповідно відповідачу 47/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки при цьому цільове призначення домоволодіння не змінюється.

У правовій позиції у справі N 6-4ц14, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року, зазначено, що відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні вимоги про стягнення грошової компенсації, суд враховує, що до розподілу сторонам належало право власності на спірний будинок в рівних частках, в результаті виділу частки домоволодіння в натурі позивачу переходить право власності на 53/100 часток більше ніж відповідачу, тобто право власності ОСОБА_1 3/100 часток спірного домоволодіння може бути припинено лише за умови одержання від іншого співвласника ОСОБА_2 грошової компенсації вартості цієї частки домоволодіння.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №7-с від 12 червня 2019 року компенсація другому співвласнику за зрівняння часток по інвентарній вартості становить 19876,00 гривень. (а.с.77 звор.стор).

Отже, за зрівняння часток з позивача на користь відповідача підлягає стягненню компенсація в сумі 19876,00 гривень, вартості 3/100 часток спірного домоволодіння.

Щодо порядку користування земельною ділянкою, то такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натрі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику.

Про можливість об`єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Відповідач ОСОБА_1 не бажає вирішувати питання розподілу домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою, що обмежує права позивача ОСОБА_2 як співвласника, є незаконним і також порушує права позивача.

Таким чином, домовитися сторони самостійно не змогли, звернення до правоохоронних ні до чого не призвело, є спір, вирішити спірне питання сторони в добровільному порядку не можуть, тому вони вимушені звертатися до суду.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також, експертом надано висновок щодо поділу земельної ділянки, в якому зазначено один варіант розподілу земельної ділянки, а саме: першому співвласнику пропонується в користування частину земельної ділянки площею 0,0230 га., розміром 5,46 м, 7,54 м по межі з боку вулиці; 31,25 м по межі з ділянкою № НОМЕР_2 ; 6,80 м по межі з ділянкою № НОМЕР_3 ; 15,65 м, 3,10 м по межі з ділянкою другого співвласника 0,40 м, 12,50 м, 6,40 м по межі з ділянкою загального користування під житловим будинком, вхід з вулиці на ділянку здійснювати через існуючи ворота: другому співвласнику пропонується в користування частину земельної ділянки площею 0,0230 га., розміром 6,20 м по межі з боку вулиці; 16,75 м, 14,50 м по межі з ділянкою № НОМЕР_4 ; 12,40 м по межі з ділянкою № НОМЕР_3 ; 15,65 м, 3,10 м по межі з ділянкою першого власника; 10,80 м, 12,50 м, 4,80 м по межі з ділянкою загального користування під житловим будинком, вхід з вулиці на ділянку здійснювати через існуючи ворота.

Статтею 88 Земельного кодексу України передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, за наявності не обґрунтованих заперечень зі сторони відповідача щодо запропонованих експертом варіантів поділу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою суд, враховуючи спеціальні норми, які регулюють дані правовідносини, а також керуючись загальними засадами цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників об`єктів нерухомого майна, вважає, запропонований експертом варіант визначення користування земельною ділянкою обґрунтованими, оскільки не порушуються права інших осіб та не завдає їм шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору в сумі 1409,60 грн. та витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в сумі 7000,00 грн., а всього стягнути 8409 (вісім тисяч чотириста дев`ять) грн. 00 коп

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-8,12-18,81,133,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 15,16,375,376,369,386,391 ЦК України, ст.ст.88,90,152 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення частки нерухомого майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити.

Розділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з наступного: коридор, приміщення № 1, площею 1,1 кв.м.; коридор, приміщення № 2, площею 12,4 кв.м.; ванна, приміщення № 3, площею 9,2 кв.м.; жила кімната, приміщення № 4, площею 19,8 кв.м.; жила кімната, приміщення № 5, площею 20,6 кв.м.; туалет, приміщення № 6, площею 0,8 кв.м.; котельня, приміщення № 7, площею 3,9 кв.м.; кухня, приміщення № 8, площею 10,8 кв.м.; сходи, приміщення № ІІ, площею, 1,5 кв.м., загальною площею 80,1 кв.м., ганок літ. а, Ѕ частку огорожі №1-4, що становить 53/100 частки будинку.

Розділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з наступного: коридор, приміщення № 1, площею 16,0 кв.м.; веранда, приміщення № 10, площею 10,6 кв.м.; жила кімната, приміщення № 11, площею 23,4 кв.м.; жила кімната, приміщення № 12, площею 22,3 кв.м.; жила кімната, приміщення № 13, площею 16,6 кв.м.; гараж, приміщення № І, площе. 27,7 кв.м.; сходи, приміщення № ІІІ, площею 1,9 кв.м., загальною площею 118,5 кв.м., Ѕ частку огорожі №1-4, що становить 47/100 частки будинку.

Припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , на 3/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , з дня отримання ним компенсації в суму 19876,00 гривень від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 грошові кошти у розмірі 19876,00 гривень, в рахунок компенсації припинення права власності на 3/100 часток у домоволодіння, пов`язані із зрівнянням часток.

Визначити порядок користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 , розташованої в мікрорайоні Бригантина Приморського району м. Маріуполя Донецької області, площею 0,0230 га. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , розміром 5,46 м, 7,54 м по межі з боку вулиці; 31,25 м по межі з ділянкою № НОМЕР_2 ; 6,80 м по межі з ділянкою № НОМЕР_3 ; 15,65 м, 3,10 м по межі з ділянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ; 0,40 м, 12,50 м, 6,40 м по межі з ділянкою загального користування під житловим будинком, вхід з вулиці на ділянку здійснювати через існуючи ворота.

Визначити порядок користування земельною ділянкою № НОМЕР_1 , розташованої в мікрорайоні Бригантина Приморського району м. Маріуполя Донецької області, площею 0,0230 га. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , розміром 6,20 м по межі з боку вулиці; 16,75 м, 14,50 м по межі з ділянкою № НОМЕР_4 ; 12,40 м по межі з ділянкою № НОМЕР_3 ; 15,65 м, 3,10 м по межі з ділянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ; 10,80 м, 12,50 м, 4,80 м по межі з ділянкою загального користування під житловим будинком, вхід з вулиці на ділянку здійснювати через існуючи ворота.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , земельну ділянку № НОМЕР_1 , розташованої в мікрорайоні Бригантина Приморського району м. Маріуполя Донецької області, площею 0,0140 га під житловим будинком.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 1409,60 грн. та затрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в сумі 7000,00 грн., а всього стягнути 8409 (вісім тисяч чотириста дев`ять) грн. 00 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2020 року.

Суддя Д`яченко Д. О.