Справа № 203/2446/16-ц
УХВАЛА

08 вересня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Левченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Індустріального відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання батьківства, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» вказує, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

В рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що в поданому позові позивачка ОСОБА_1 зареєстрованим місцем проживання та адресою для її повідомлень зазначила: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою судом позивачці направлялись судові повістки з викликом в судові засідання на 08.08.2016 року, 26.08.2016 року та 21.09.2016 року.

Проте, в дані судові засідання позивачка не з`явилась, в зв`язку із чим її позов ухвалою суду від 21.09.2016 року було залишено без розгляду.

Позивачкою на вказану ухвалу суду було подано апеляційну скаргу, в обгрунтування якої остання посилалась на неотримання судових повісток.

При цьому, в апеляційній скарзі зареєстрованим місцем проживання зазначила іншу адресу, ніж у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2 .

Про зміну місця реєстрації та проживання позивачка суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.131 ЦПК України не повідомляла.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.02.2020 року апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 було задоволено та ухвалу суду першої інстанції від 21.09.2016 року скасовано, а справу направлено для подальшого розгляду.

Під час подальшого розгляду справи позивачці направлялись судові повістки за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 , яку позивачка повідомила в апеляційній скарзі.

В призначене на 24.03.2020 року та 13.05.2020 року судове засідання позивачка не з`явилась, подавши заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку із карантином.

В судові засідання, призначені на 05.08.2020 року та 08.09.2020 року позивачка не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд враховує, що позивачка не повідомляла суд про зміну свого зареєстрованого місця проживання, що первісно було зазначено у поданому позові та за яким їй направлялись судові повістки. В подальшому судом повістки направлялись позивачці за новою адресою реєстрації, зазначеною в апеляційній скарзі. Інших адрес та засобів зв`язку позивачка не повідомляла.

З моменту звернення позивачки до суду з позовом в травні 2016 року минуло більше чотирьох років. Проте, протягом вказаного часу остання не з`явилась в жодне з призначених судом засідань, жодних клопотань, крім відкладення розгляду справи, не заявляла. Будучі обізнаною про відкриття провадження по справі за її позовом, позивачка також мала можливість слідкувати за ходом розгляду справи на сайті судової влади, з`являючись до суду, мала достатньо часу для того, щоб забезпечити свою участь у справі через уповноваженого представника або скористатись передбаченим ст.211 ЦПК України правом на подачу клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим позивачка не скористалась.

В зв`язку з вищенаведеним, вказану поведінку позивачки суд розцінює, як відсутність у неї зацікавленості у вирішенні спору по суті, недобросовісне користування своїми процесуальними правами.

З огляду на це, через неодноразову неявку позивачки в судові засідання, відсутність клопотань останньої про розгляд справи без її участі, а також враховуючи, що виходячи із предмету заявлених позовних вимог та обставин, які підлягають доказуванню, за наявними матеріалами справи, до яких не долучено жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, не можливо прийняти об`єктивне та вмотивоване рішення, позовну заяву слід залишити без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,12,43,44,128,131,223,347,257,258-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Індустріального відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання батьківства, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення (підписання) та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.Ю.Казак