У х в а л а

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 336/5387/17-ц

провадження № 61-9445 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на постанову Запорізького апеляційного суду

від 26 травня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення; зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня

2019 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В. В. задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2019 року скасовано. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

10 вересня 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку

товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» подано касаційну скаргу (надійшла 11 вересня 2020 року), в якій заявник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати у частині відмови у задоволенні їхнього позову, прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» надійшла до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно відбитку штампу на поштовому конверті подана 10 вересня 2020 року. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження заявникпосилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримано товариством 09 червня 2020 року, надавши відповідні докази. Також посилається на Закон України від 30 березня

2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19» від 11 березня 2020 року № 211, з відповідними змінами.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів касаційного провадження, товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» у липні 2020 року зверталось

до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначене судове рішення. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 31 серпня 2020 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року визнано неподаною

та повернуто заявникові, у зв`язку із невиконанням ухвали суду касаційної інстанції від 19 серпня 2020 року (провадження № 61-9445ск20).

У зв`язку з наведеним, доводи товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія»щодо поважності причин пропуску процесуального строку неможна визнати поважними, так як заявник знав про оскаржуване судове рішення, подав касаційну скаргу, проте відсутні підтвердження того,

що перешкоджало виконати у повному обсязі вимоги ухвали суду касаційної інстанції від 19 серпня 2020 року у визначений судом строк.

Також слід зазначити, що 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX, яким внесено зміни до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України та викладено в новій редакції, а саме: «Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом».

Отже, законодавцем обмежено строки, встановлені відповідно до пункту

3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, (в редакції, чинній

з 02 квітня 2020 року до 16 липня 2020 року), зокрема й строк на подання касаційної скарги, який закінчується через 20 днів після набрання чинності вищезазначеним Законом України.

З часу набрання чинності Законом № 731-IX двадцятиденний строк, протягом якого учасники справи мали право на продовження процесуальних строків, закінчився 06 серпня 2020 року.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи,

а не лише для позивача, який не виконав вказівки Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте

не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» необхідно надіслати до суду касаційної інстанції уточнену реакцію касаційної скарги та її копію відповідно до кількості учасників справи, із зазначенням обов`язкових підстав для такого оскарження.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про

що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року за клопотанням товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» неповажними.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на постанову Запорізького апеляційного суду

від 26 травня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 14 жовтня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько