П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„18" лютого 2020 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 221/5377/18

Номер провадження 22-ц/804/882/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Приватний нотаріус Волноваського районного нотаріального округу Степаніщенко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2019 року головуючого судді Мохова Є.І. із складанням повного тексту судового рішення 04 грудня 2019 року по цивільній справі про визнання незаконною відмови від прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи вимоги тим,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 ,після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та він є єдиним спадкоємцем першої черги . Племінник спадкодавця відповідач ОСОБА_2 , який доводиться йому двоюрідним братом, скористався його стресовим станом, у зв`язку зі смертю батька, ввів його в оману та став вимагати, щоб він відмовився від належної йому спадщини, наполягав на тому, що оформлення спадщини буде коштувати йому великих коштів, яких у нього немає, а він все оплатить та дозволить йому користуватися квартирою в необмеженому обсязі. Відповідач став вимагати,щоб він відмовився від прийняття спадщини , що він і зробив,підписавши у приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Степаніщенко Е.А. відповідну заяву.Після поховання батька він почав мешкати з дружиною та дитиною в квартирі померлого,однак відповідач ОСОБА_2 обманним шляхом почав оформлювати право на спадщину на себе,та почав вимагати виселитись з квартири,не зважаючи на домовленість про користування майном,міняє замки на вхідних дверях квартири та погрожує виселити його. Вважає відмову від прийняття спадщини незаконною,оскільки вона була написана в той час,коли він перебував у стресовому стані,під натиском відповідача та під його обіцянки,що стало обманом з його боку. Вважає,що він як спадкоємець першої черги має право на спадщину після смерті батька,яку нотаріус не може оформити через наявність його відмови від спадщини. У зв*язку з цим ,просив визнати незаконною його відмову від спадщини та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконною відмову ОСОБА_1 від спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, які мають значення для справи, висновкам суду, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що майже все життя він жив з своєю бабцею ОСОБА_4 , у 2005 році після розірвання шлюбу дядько, ОСОБА_3 фактично проживав разом із ним та своєю матір`ю, вони жили однією родиною та вели спільне господарство за адресою АДРЕСА_2 . Дядько ОСОБА_3 за життя з колишньою дружиною та сином - позивачем, не спілкувався, сімейних відносин не підтримував. Свого двоюрідного брата-позивача по справі , він не бачив понад 10 років, родинних відносин з позивачем не підтримували. 24 червня 1992 року бабця придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка була в користуванні їх сім`ї. 03 березня 2000 року за договором дарування власником зазначеної квартири став ОСОБА_3 . Після одруження відповідач, за домовленістю з дядьком,оскільки квартира АДРЕСА_1 , була у його користуванні, здійснив там ремонт та з листопада 2012 року разом із дружиною проживав у зазначеній квартирі. Він щодня приходив до бабці та дядька, допомагав у побуті та турбувався за їх стан здоров`я, оскільки бабця після інсульту була лежача, а ОСОБА_3 з 2002 року - інвалід 2 групи, мав хронічне захворювання інсулінозалежний цукровий діабет, та також потребував допомоги. У січні 2016 року у зв`язку з погіршення здоров`я бабці він був вимушений переїхати до неї та допомагав їй та дядьку. ІНФОРМАЦІЯ_2 бабця - ОСОБА_4 померла, після її смерті, здоров`є дядька теж значно погіршилося, та він залишився проживати разом з ним у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , та продовжував користуватися спірною квартирою, сплачував витрати за неї. Останні два тижні життя, ОСОБА_3 був в реанімації, жодного разу його син - позивач, не з`явився до лікарні, станом батька не цікавився, допомоги у лікарні не надавав, хоча був обізнаний про складний стан здоров`я батька. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, в організації поховання позивач участі також не приймав. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно - квартира за адресою АДРЕСА_1 . Після похорон, ним було повідомлено позивача про намір успадкувати квартиру, що належала ОСОБА_3 , але була в його фактичному користуванні понад 10 років, в якій ним за власні кошти зроблено ремонт, за яку він сплачує плату за комунальні послуги, про що позивач не заперечував та надав згоду відмовитися від спадщини. Будь-якого умислу, щодо обману позивача він не мав. Тому, 20 вересня 2017 року у приватного нотаріуса Степаніщенко Є.Ф., до якого з`явилися позивач - ОСОБА_1 , він та його мати - ОСОБА_5 , після обговорення кола спадкоємців, було висловлено спільне рішення, що спадкоємцем є він - племінник ОСОБА_2 , а син - ОСОБА_1 та сестра спадкодавця відмовляються від прийняття спадщини, їм були роз`яснені правові наслідки подання таких заяв, залишивши документи, після їх оформлення, нотаріусом було роз`яснено зміст статей 1265, 1266, 1268, 1273, 1274 ЦК України, після ознайомлення з текстом заяв, вони були власноручно підписані, після чого зареєстровані нотаріусом. Після заведення спадкової справи, намагаючись налагодити родинні стосунки з братом, з метою допомогти позивачу, він запропонував позивачу переїхати до квартири, за умови сплати комунальних послуг, оскільки дізнався, що він очікує народження дитини, а в його будинку гірші умови для проживання. Позивач переїхав у квартиру в жовтні 2017 року. Під час проживання позивача у квартирі він дізнався, що зростає заборгованість за комунальні послуги та отримував скарги від сусідів, щодо поведінки позивача, зловживання алкоголем та присутності сторонніх осіб у квартирі, він неодноразово просив позивача здійснити погашення боргів та припинити непристойну поведінку. Оскільки позивач не сплатив заборгованість, скарги сусідів не припинилися, він попросив позивача звільнити житло.У серпні 2018 року позивач виїхав з квартири та звернувся до суду з даним позовом.Зазначає, що в судовому засіданні не встановлено, що відмова від прийняття спадщини № 380 від 20 вересня 2017 року здійснена позивачем під впливом помилки, позивач та його представник не надали належних та достовірних доказів, які б свідчили про їх помилку щодо істотних обставин правочину. Разом з тим, помилка внаслідок власного недбальства, не знання закону, неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Не було встановлено, шо до позивача під час вчинення ними одностороннього правочину застосовувався фізичний чи психологічний вплив. Окрім того, не доведено, що він будь-яким чином впливав на позивача і наполягав, щоб він відмовився від спадщини. Також, судом не враховано, що позивач мав достатній строк - 5 місяців для звернення до нотаріуса із заявою про відкликання своєї заяви про відмову від спадщини, щоб відновити своє право на спадкування, але він цим правом не скористався.Вказує, що, на його думку, відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки за своєю правовою природою відмова позивача від прийняття спадщини є одностороннім правочином, який не допускає можливості врахування самообману, як підстави для визнання його недійсним. У справі відсутні докази його умислу та обману позивача, суд помилково дійшов висновку, що він ніби то скористався стресовим станом позивача, ввів в оману позивача та обманним шляхом вмовив його відмовитись від спадщини, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження останнього.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивований тим,що судом першої інстанції в повній мірі проаналізовано підстави позову, відповідні норми права, обставини справи і надані докази. Апелянт частину своєї апеляційної скарги обґрунтовує відсутністю помилки при вчиненні правочину відмови від спадщини, що не відповідає обставинам справи.Відповідач постійно наполягав на тому, що оформлення спадщини буде коштувати великих коштів, яких у нього немає, а він все оплатить та дозволить йому користуватися квартирою в необмеженому обсязі. Він на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, належним чином довів на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення, він не розумів та не усвідомлював у повному обсязі, які наслідки можуть настати після підписання ним заяви про відмову від спадщини, ця помилка дійсно була і має істотне значення. Підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини, він не передбачав негативних наслідків для себе щодо спадкового майна вчиненням такого правочину, не міг навіть припустите, що відповідач спроможний ввести його в оману. Внаслідок обману, він помилився щодо своїх прав на спадкове майно, а також помилився щодо обов`язків відповідача, який обіцяв його безперешкодне користування квартирою, однак відмовився це робити. Натомість підписана ним заява про відмову від прийняття спадщини стала перешкодою для отримання права власності навіть на частку спадкового майна.Обставинами, що підтверджують наявність в його діях помилки та обману з боку відповідача, є: відсутність у нього будь-якого іншого житла, наявність спірного житла як єдиного, продовження проживати в спірній квартирі після підписання відмови від спадщини. Відповідач по справі навмисно ввів його в оману ,саме з метою підписання заяви про відмову від прийняття спадщини. Наслідки вчинення вказаного правочину для відповідача були відомі й бажані, тоді як йому вони були невідомі. На момент звернення до нотаріуса він не знав про наявність умислу у відповідача на вчинення обману шляхом його нинішнього небажання залишити йому квартиру в користуванні, тому вважає, що з його боку мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця). Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225,229-231,233 ЦК. Підстави недійсності в рішенні суду досліджені та зазначені ст.ст.229-230 ЦК України. Просив залишити рішення суду від 29 листопада 2019 року без змін .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Біцулова А.А. підтримали доводи скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду приватний нотаріус Волноваського районного нотаріального округу Степаніщенко Е.А. не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, шляхом отримання судової повістки ,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.119).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору дарування.

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька.

Відповідач ОСОБА_2 доводиться померлому ОСОБА_3 племінником,який 20 вересня 2017 року подав заяву про прийняття спадщини за № 379, оскільки його мати ОСОБА_5 , сестра померлого, подала заяву про відмову від спадщини за № 381.

Також , в той же день позивач ОСОБА_1 подав заяву про відмову від спадщини за № 380.

Після смерті батька на початку жовтня 2017 року позивач з дружиною переїхав проживати в квартиру батька, де в нього народилася дитина.

5-6 серпня 2018 року позивач на вимогу відповідача виселився з квартири та звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції ,посилаючись на ст.ст.203,204,215,216,229,230,1273,1274 ЦК України ,виходив з того,що відмову від прийняття спадщини позивачем вчинено під впливом омани, всупереч його волевиявленню, внаслідок дій відповідача, який скористався важким становищем позивача, який в зв`язку зі смертю батька знаходився у стресовому стані, дружина якого була вагітна, та він не мав коштів для оформлення спадщини, а відповідач обіцяв оплатити всі витрати, пов`язані з оформленням спадщини та безперешкодне користуватися позивачу квартирою батька в необмеженому обсязі. Підтвердженням такого висновку є наступні дії відповідача, який після підписання позивачем відмови від спадщини дозволив позивачеві проживати в квартирі батька та 26 вересня 2017 року дійсно передав йому ключі від квартири, що для позивача було свідченням того, що він буде безперешкодно користуватися квартирою, а відповідач буде нести витрати з оформленням на нього спадщини. Відповідач порушив обіцяне, виселив позивача з квартири, тому позивач звернувся до нотаріуса з метою скасувати відмову від прийняття спадщини, що підтверджує відсутність волевиявлення позивача на беззаперечну безумовну відмову від спадщини. Виходячи з того, що заява відповідача про прийняття спадщини № 379 та позивача про відмову від прийняття спадщини № 380 зареєстровані нотаріусом з відривом у хвилину, суд вважав, що нотаріусом було порушено п.3 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, оскільки перед підписанням документу він не забезпечив ознайомлення позивача зі змістом заяви про відмову від прийняття спадщини та її наслідками, а тому позивач не розумів та не усвідомлював у повному обсязі наслідки, які настануть. Тобто, внаслідок обману відповідача позивач помилився щодо своїх прав на спадкове майно, а також помилився щодо обов`язків відповідача, який обіцяв йому безперешкодне користування квартирою, однак відмовився це робити. Натомість підписана позивачем заява про відмову від прийняття спадщини стала перешкодою для отримання ним права власності на спадкове майно після смерті батька.Таким чином, відповідач навмисно ввів позивача в оману саме з метою підписання ним заяви про відмову від прийняття спадщини. Наслідки вчинення вказаного правочину для відповідача були відомі й бажані, тоді як для позивача вони були невідомі. На момент звернення до нотаріуса позивач не знав про наявність умислу у відповідача на вчинення обману, тому з боку позивача мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця), а тому його вимоги є обґрунтованими та доведеними.

З такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного .

Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги,усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття,крім випадків,встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За змістом ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови N 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Тобто, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним позивач повинен довести належними, допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

У кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

За положеннями в ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1 ст. 230 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Розглядаючи позов,суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін,але в межах заявлених вимог .

Як вбачається з матеріалів справи ,обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував на те,що вважає відмову від прийняття спадщини незаконною,оскільки вона була написана в той час,коли він перебував у стресовому стані,під натиском відповідача та під його обіцянки,що стало обманом з його боку.

У справі,що розглядається встановлено,що ОСОБА_3 на праві власності , належало 6/25 частин жилого будинку,що складається із квартири АДРЕСА_1 ,на підставі договору дарування,посвідченого 03 березня 2000 року державним нотаріусом Волноваської держнотконтори ,реєстровий № 662. Реєстрація у Волноваському БТІ,проведена 03 березня 2000 року,реєстровий № 6466 в книзі 29 (а.с.11-12).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

20 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 ,який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , подав до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А. заяву № 379 про прийняття спадщини після смерті померлого дядька ОСОБА_3 ,із зазначенням кола спадкоємців за законом :сина померлого ОСОБА_1 та сестри померлого ОСОБА_5 (а.с.8,22).

20 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А. заяву за № 380 про відмову від своєї частки у спадщині ,що залишилася після смерті батька ОСОБА_3 ,із зазначенням того,що йому нотаріусом роз*яснено ,що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастереженою, а також його права відкликати заяву про відмову від спадщини до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини,також нотаріусом йому роз*яснено зміст ст.ст.1273,1274 ЦК України, що містить особистий підпис ОСОБА_1 , справжність підпису на заяві якого перевірено (а.с.29).

20 вересня 2017 року ОСОБА_5 подала до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Степаніщенко Е.А. заяву за № 381 про відмову від своєї частки у спадщині ,що залишилася після смерті померлого брата ОСОБА_3 , із зазначенням того,що їй нотаріусом роз*яснено ,що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастереженою, а також її право відкликати заяву про відмову від спадщини до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини,також нотаріусом їй роз*яснено зміст ст.ст.1273,1274 ЦК України, що містить особистий підпис ОСОБА_5 , справжність підпису на заяві якої перевірено (а.с.30).

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Тобто, у встановлений законом строк з 09 серпня 2017 року по 09 лютого 2018 року, позивач мав право як відмовитись від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом, так і протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликати відмову від спадщини.

Позивач, у визначений законодавством строк з відповідною заявою не звертався.

За ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Позивач мотивує незаконність своєї заяви про відмову від спадщини тим,що відповідач ніби то скористався його стресовим станом,ввів в оману,та обманним шляхом почав оформлювати право спадщини на себе.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивач не надав доказів про існування помилки при складанні ним заяви про відмову від прийняття спадщини.

За змістом цієї заяви ОСОБА_1 усвідомлював значення своїх дій та мав можливість керувати ними, розумів обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за його справжньою волею. При цьому нотаріусом роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

В заяві наявний власноручний напис позивача , заяву посвідчено підписом.

Доводи позивача про недійсність правочину внаслідок стресового стану через смерть батька,відсутність коштів для оформлення спадщини , в даному випадку правового значення не мають, оскільки позов заявлено з інших правових підстав.

У період з дня подання заяви про відмову від прийняття спадщини - з 20 вересня 2017 року до завершення строку для її прийняття - 09 лютого 2018 року ОСОБА_1 заяву про відмову від спадщини не відкликав , хоча мав для цього достатньо часу.

При підписанні заяви від 20 вересня 2017 року про відмову від спадщини, позивач зазначив, що розуміє наслідки підпису цієї заяви, зміст статті 1273 ЦК України йому державним нотаріусом роз`яснено.

Разом з тим, суд не врахував, що позивач не зазначав , щодо яких обставин він помилявся , підписуючи заву про відмову від спадщини за законом.

Посилання суду першої інстанції на те, що заява відповідача про прийняття спадщини № 379 і заява позивача про відмову від прийняття спадщини № 380 зареєстровані нотаріусом з відривом у хвилину , що виключає можливість ознайомитися та зрозуміти зміст заяв для осіб, також не свідчить про недійсність заяви позивача. Оскільки хоча підпис на заявах і було вчинено з невеликим відліком часу , це не виключає можливості роз`яснення змісту заяв сторонам нотаріусом до їх підписання.

Також слід зазначити,що не може бути підставою для визнання відмови від прийняття спадщини недійсною також,те що відповідач скористався стресовим станом позивача у зв*язку зі смертю батька.Оскільки позивачем по справі не надано жодного доказу ,який б свідчив про те,що позивач не усвідомлював обставини свого життя , не розумів змісту подій. Як пояснював позивач у суді апеляційної інстанції ,з батьком він проживав у дитинстві до 12 років,потім з ним не жив ,не бачився,не підтримував відносин , в тому числі і з родиною батька. Не знав , що батько був у реанімації. Похованням батька не займався.

З досліджених доказів,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те,що у заяві ОСОБА_1 зафіксовано волевиявлення позивача щодо відмови від прийняття спадщини,що відкрилась після смерті батька.

За таких обставин, суд не погоджується із висновками суду про те, що ОСОБА_1 підписуючи заяву про відмову від спадщини допустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення щодо прав та обов*язків спадкоємця , зважаючи на збіг ряду обставин (стресовий стан, відсутність коштів для оформлення документів,вагітність дружини), що є підставою для визнання такої відмови недійсною.

Воля ОСОБА_1 відмовитися від прийняття спадщини після смерті батька, без зазначення особи на користь якої спадкоємець відмовляється від прийняття спадщини , втілена у засвідченому текті заяви № 380 від 20 вересня 2017 року і підтверджена його підписом,справжність якого не спростовано,рівно як і не спростовано належними та допустимими засобами доказування «дефект волі». При цьому ,позивачем не доведено,що він перебував в такому стані,коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Враховуючи наведені вимоги процесуального закону щодо доказування ,доказів будь-якого примусу,помилки, обману ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 ,а також і обставин,за якими відповідач,за твердженнями позивача , не дав йому реалізувати своє право на прийняття спадщини не встановлено.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Виходячи із загального принципу презумпції правомірності правочину, та з огляду на те, що дії нотаріуса, який прийняв заяву від позивача про відмову від спадщини, позивачем у судовому порядку не оскаржувались, вважається, що нотаріус вчинив нотаріальну дію, яка відповідає вимогам чинного законодавства України без порушень порядку вчинення такої дії.

Позивач діяв добровільно, на власний розсуд, та без будь-якого тиску або примусу щодо нього при написанні та поданні заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Позивач є молодою, освітченою людиною. В суді апеляційної інстанції детально та послідовно викладав обставини справи, аналізував події. Тому немає підстав вважати, що молодий вік позивача міг вплинути на його свідомість та волевиявлення.

Те, що позивач розраховував, що після вчинення одностороннього правочину, тобто відмови від спадщини за законом, відповідач надасть йому можливість користуватися квартирою в якій найкращі умови для сім*ї в необмеженому обсязі , не є помилкою в розумінні ч. 1 ст. 229 ЦК України та не має істотного значення.

Ні в позовній заяві, ні в процесі розгляду справи стороною позивача не зазначено обставин, щодо яких відповідач ввів в оману ОСОБА_1 при написанні заяви про відмову від спадщини.

Тобто,у судовому засіданні,обставини,на які посилається позивач,як на підставу для задоволення свого позову,не знайшли свого підтвердження, достатніх і переконливих доказів того,що правочин вчинений ним під впливом помилки ,під впливом обману позивач не надав.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув ,відтак рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2019 року підлягає скасуванню,з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим апеляційним судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано,то суд апеляційної інстанції не вбачає підстав нового розподілу судових витрат,понесених у зв*язку з розглядом справи у суді першої інстанції.Проте , судові витрати,понесені ОСОБА_2 (а.с.101) у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1057 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити .

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 29 листопада 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Волноваського районного нотаріального округу Степаніщенко Е.А., про визнання незаконною відмови ОСОБА_1 від спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,ІПН НОМЕР_2 судові витрати , понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції , у розмірі 1057 (одна тисяча п*ятдесят сім) грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Судді: