ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8774/19
Провадження № 22-ц/4820/442/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у порядку регресу.

ФОП ОСОБА_1 зазначив, що 21 червня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПАТ «УПСК») і ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/7719799), предметом якого було страхування автомобіля «ZAZ-Daewoo T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

26 лютого 2016 року по вул. Прибузькій, у м. Хмельницькому, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю вказаного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Volksvagen LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, за наслідками якої ПАТ «УПСК» виплатило потерпілому ОСОБА_4 7 518 грн 33 коп. страхового відшкодування. ОСОБА_2 самовільно залишив місце пригоди та не повідомив страховика про її настання, внаслідок чого у ПАТ «УПСК» виникло право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

За договором про відступлення права вимоги від 5 лютого 2019 року №05/02/2019 ПАТ «УПСК» передало ФОП ОСОБА_1 право вимоги до боржників про відшкодування збитків у порядку регресу, в тому числі до ОСОБА_2 , однак, останній відмовляється погасити заборгованість у добровільному порядку.

За таких обставин ФОП ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 7 518 грн 33 коп. завданих збитків у порядку регресу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 не надав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в установленому законом порядку. Разом із тим, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, ОСОБА_2 як особа, що визнана винною в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, а ПАТ «УПСК» добровільно сплатило потерпілому страхове відшкодування. Тому, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про задоволення позову, яке в своїй основі мусить базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та не повідомив страховика про її настання, внаслідок чого він має відшкодувати позивачеві збитки у порядку регресу. Суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи, не врахував норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про безпідставність позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно, крім того, суд не застосував норми пп. 38.1.1 «в» п. 38.1 ст. 38 Закону України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV).

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 є володільцем автомобіля «ZAZ-Daewoo T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Автомобіль «Volksvagen LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_4

22 червня 2015 року ПАТ «УПСК» і ОСОБА_3 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/7719799), за умовами якого ПАТ «УПСК» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «ZAZ-Daewoo T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу на строк з 22 червня 2015 року до 21 червня 2016 року включно.

26 лютого 2016 року близько 15 години 20 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ZAZ-Daewoo T13110» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Прибузькій, у м. Хмельницькому, в порушення п.п. 2.10 (а), 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, при виникненні перешкоди змінив напрямок руху праворуч, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «Volksvagen LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв у правій смузі руху, після чого залишив місце пригоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

ОСОБА_2 не повідомив ПАТ «УПСК» про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volksvagen LT35» реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 8 018 грн 33 коп.

6 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування.

Платіжним дорученням №226 від 30 червня 2016 року ПАТ «УПСК» перерахувало ОСОБА_4 7 518 грн 33 коп. страхового відшкодування (виключено 500 грн франшизи).

5 лютого 2019 року між ПАТ «УПСК» і ФОП ОСОБА_1 укладено договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «УПСК» передало позивачеві право вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 , за укладеними договорами страхування.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон №1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Як передбачено ст. 3 Закону №1961-ІV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону № 1961-ІV).

Із положень пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону №1961-ІV слідує, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пп. 38.1.1 «в», 38.1.1 «ґ» п. 38.1 ст. 38 Закону №1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-ІV порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону №1961-ІV, цей страховик або його правонаступник набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Одними з підстав настання регресної відповідальності завдавача шкоди, визначених у статті 38 Закону №1961-ІV, є самовільне залишення винуватцем місця дорожньо-транспортної пригоди та/або безпричинне неповідомлення ним страховика про настання пригоди у триденний строк.

Встановлений статтею 33 Закону №1961-ІV обов`язок особи письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди надає останньому можливість перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , внаслідок чого потерпілому ОСОБА_4 завдано майнової шкоди. Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання з відшкодування цієї шкоди.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УПСК».

Скориставшись своїм правом на відшкодування шкоди, ОСОБА_4 звернувся до страховика, який виплатив йому страхове відшкодування.

Факт настання даного страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, а відповідач як особа, що винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності. Представник ПАТ «УПСК» приймав участь в огляді транспортного засобу потерпілого, сам страховик визнав указану подію страховим випадком і добровільно виплатив ОСОБА_4 страхове відшкодування.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про задоволення позову, яке в своїй основі мусить базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, а тому спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16 вересня 2015 року (справа № 6-284цс15), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що на ОСОБА_2 не може бути покладено зобов`язання з відшкодування шкоди в порядку регресу у зв`язку з неповідомленням страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, є правильним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

Разом із тим, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини, самовільно залишив місце пригоди, внаслідок чого ФОП ОСОБА_1 як новий кредитор у зобов`язанні відповідно до положень пп. 38.1.1 «в» п. 38.1 ст. 38 Закону №1961-ІV набув право зворотної вимоги до відповідача у межах суми страхового відшкодування.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши указаних норм матеріального права, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ФОП ОСОБА_1 є безпідставним, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З огляду на викладене, з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 слід стягнути 7 518 грн 33 коп. відшкодування збитків у порядку регресу.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки позов задоволено, то з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 слід присудити понесені судові витрати: 768 грн 40 коп. судового збору за подання позову, та 1 152 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, 1 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, - а всього 2 921 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 7 518 гривень 33 копійки відшкодування збитків у порядку регресу та 2 921 гривню судових витрат, а всього 10 439 гривень 33 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Логінова С.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 34