Справа №751/5887/19
Провадження №2/751/145/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секрет Чвірової О.О.

позивача та його представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» Казанак М.В.

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В., товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2006 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання кредиту № 0 з послідуючими додатковими угодами до нього.

На забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір від 01 листопада 2006 року № 30006Z174, з подальшими змінами, за умовами якого він передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому нежиле приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договори факторингу та відступлення прав вимоги, за якими до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшли права вимоги до позивача за кредитним договором та за іпотечним договором і права іпотекодержателя предмету іпотеки.

18 квітня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. було прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», підставою виникнення якого в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено іпотечний договір від 01 листопада 2006 року № 30006Z174 та договір про відступлення права вимоги від 22.09.2015.

З урахуванням заяви від 25.10.2019 (а.с. 71) позивач вважає, що за відсутності у нього заборгованості в розмірі 3132120,29 грн., нотаріус Семенова Г.В., як державний реєстратор, провела державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» без вчинення нотаріальних дій, а отже без отримання законних повноважень державного реєстратора. Крім того, державний реєстратор не перевірила наявність усіх документів, передбачених п.п. 5.3.3., п. 5 Іпотечного договору, необхідних для переходу у власність Іпотекодержателя предмету іпотеки, а саме: виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки та повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки Іпотекодержателю. На даний час згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2018 власниками нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, ОСОБА_1 , просив суд: скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В. про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 29353123 від 21 квітня 2016 року об 11:29:34, приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про його право власності на приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 25.09.2019 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

23.10.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити в задоволенні позовної заяви. Вказують, що позивач неодноразово звертався до суду із заявами про скасування рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В про державну реєстрацію прав, та визнавав за собою наявність боргу в сумі 3 132 120,29 грн. Постановою Верховного суду по справі № 751/2991/19 встановлено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було подано повний пакет необхідних для реєстрації документів, які були перевірені та на підставі яких нотаріусом прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на іпотечне майно, а отже встановлено законність дій нотаріуса, в тому числі по справах № 751/9792/16-ц, № 751/1680/17 (а.с. 46 том 1).

Ухвалою суду від 25.10.2019 ухвалено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

05.11.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач вказує на те, що не визнає за собою заборгованість перед ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та її розмір 3132120,29 грн., що є самостійною підставою для подачі позову про скасування рішення Державного реєстратора, та те, що ці обставини підлягають з`ясуванню та встановленню при вирішенні даного спору. В інших судових справах позивач ніколи не визнавав за собою наявність боргу та його розмір. В жодній судовий справі наявність заборгованості позивача перед ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та її розмір не була предметом спору, як наслідок ці обставини не були предметом доказування. Законність дій нотаріуса та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" у судовій справі №751/1680/17 було встановлено без врахування обставин, про які позивач зазначає в даній справі. Посилаючись на ч. 7 ст.82 ЦПК України, вказує, що правова оцінка певним обставинам, діям, подіям, які надані у інших справах не є обов`язковою для суду під час розгляду цієї справи, де підставою позову є зовсім інші обставини, які не встановлювалися жодним судом ( а.с. 80-82 том 1).

18.11.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подало заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого вказують, що у справі № 751/2658/18 порушувалось питання, щодо наявної суми боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31.10.2006 ОСОБА_1 дане питання не оскаржувалось. Щодо посилання позивача у заяві про розширення позовних вимог про те, що застереження про добровільну передачу, яке зазначено в Іпотечному договорі, а саме перехід права власності до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повинно відбуватись із виконанням двох дій: вчинення виконавчого напису нотаріуса на Іпотечному договорі та направлення повідомлення про перехід права власності, зазначають, що оцінку даного твердження як хибного було дано Апеляційним судом Чернігівської області в 24 абзаці ухвали від 28.03.2017 справа №751/9792/16-ц, де вказано на те, що пунктом 5.3.3 Іпотечного договору передбачено два моменти переходу права власності - вчинення виконавчого напису нотаріусом, або направлення повідомлення про перехід права власності. Крім виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя являють собою два окремі позасудові способи захисту вимог кредитора, а тому вони не можуть застосовуватись одночасно. Постановою Верховного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 751/2991/19 вже досліджувалося питання подачі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» документів необхідних для державної реєстрації прав, процедура державної реєстрації прав, відсутність виконавчого напису та направлення відповідного повідомлення згідно з умовами п.п 5.3.3 Іпотечного договору. Судами було встановлено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було подано повний пакет необхідних для реєстрації документів, які були перевірені та на підставі яких нотаріусом прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на іпотечне майно. Крім того відповідно, встановлено, що вимогу про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України « Про іпотеку» ОСОБА_1 отримав особисто 22 лютого 2016 року, яка крім всього містила і повідомлення про перехід права власності; державним реєстратором було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії, діяв у відповідності до вимог закону, оскільки у даному випадку він вчиняв реєстраційні дії не як нотаріус, що реєструє право власності на підставі попередньо вчиненої нотаріальної дії, а як державний реєстратор, що зареєстрував право власності на нерухоме майно на підставі: Договору про відступлення прав вимоги №1, виданого 22.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., вимоги про усунення порушення від 16.02.2016 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ"; договору іпотеки номер: 2717, виданий 01.11.2006, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н.Г.; договору про внесення змін, виданого 08.09.2011 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н.Г.

Крім того, вказують на допущення порушення позивачем вимог статті 257 ЦК України, оскільки право власності у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» виникло 21.04.2016 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 21.04.2016, а тому строк позовної давності на звернення до суду за захистом свої прав Позивача сплив 21.04.2019.

Ухвалою суду від 28.01.2020 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 14 год. 30 хв. 26 лютого 2020 року.

Відповідно до ухвали від 17.07.2020 судове засідання проводилось в режимі відео конференції з приміщення Солом`янського районного суду м. Києва.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та заяві про розширення підстав позову ( а.с. 71-72 том 1).

Допитаний в часті свідка позивач показав, що отримав в АКІБ «УкрСиббанк» кредит в іноземній валюті - в доларах США. У березні-квітні 2015 році здійснив останній платіж на 4000 доларів, погасивши всю суму боргу. Вважає, що боргу перед банком в нього немає. Точну суму боргу, що сплатив не пам`ятає. Особисто вимогу від банку він не отримував, отримав його від сусідки. 19.08.2016 звернувся до державного реєстратора і отримав документи, дізнався про перехід права власності на нерухоме майно, яке було передбачено Договором іпотеки. Повідомлення згідно п. 5.3.3 він не отримував.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість.

До початку судового розгляду приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. надіслала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явилась, про день і час слухання справи повідомлена.

Вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

31 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0, із подальшими змінами та доповненнями, шляхом укладення додаткових договорів, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 280 000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором (а. с. 54 т. 2, 14-42 т. 1).

Пунктами 9.1., 9.12. вказаного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно,

що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку. Уклавши цей договір, позичальник надає банку згоду передавати права і обов`язки банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 01 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір № 30006Z174, із подальшим внесенням змін, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н. Г., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нежиле приміщення - приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5 т. 1).

Підпунктами 2.1.1., 2.1.8. п. 2.1 Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, зазначеним у пункті 1.3 цього договору, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у порядку зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету іпотеки, та його реалізацію; передати права кредитора за цим договором третім особам.

Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором,

що зазначений у пункті 1.3. цього договору, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або іпотекодавцем - в інших випадках, передбачених цим договором, в тому числі, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору.

Задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.2. іпотечного договору).

Згідно із пунктом 5.3 Іпотечного договору добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному у пункті 5.3.1, далі по тексту названому «Застереження про добровільну передачу».

Пунктом 5.3.1 Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту зазначеного у пункті 5.3.3. Перехід права власності

не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те,

що «Застереження про добровільну передачу» відображає усі питання

по переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись.

Згідно із пунктом 5.3.3 Іпотечного договору у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотеко держателю - надалі «повідомлення».

21 квітня 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Семеновою Г. В. за результатами розгляду заяви ТОВ «ФК «Довіра

та гарантія» від 18 квітня 2016 року прийнято рішення № 29353123 про проведення державної реєстрації права власності на нежиле приміщення - приміщення магазину, що розташований у АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а. с. 10 т. 1, а.с. 4 т. 2).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. зареєстровано право власності на нежиле приміщення - приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»,на підставі: договору іпотеки, серія та номер: 2717, виданого 01 листопада 2006 року; договору про відступлення прав вимоги № 1, серія та номер: 5002, виданого 22 вересня 2015 року; свідоцтва, серія та номер: 900, виданого 08 квітня 2016 року; вимоги про усунення порушення, серія та номер: 13262, виданої 16 лютого 2016 року; договору про внесення змін, серія та номер: 3087, виданого 08 вересня 2011 року (а. с. 10 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.09.2018 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відчужило у власність нежитлове приміщення - приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частинах ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 29 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі

та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема заставою згідно вимог статей 546, 575 ЦК України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення

на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно

з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено,

що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він

є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення

на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки,

є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже відповідно до зазначених норм чинним законодавством передбачено декілька окремих способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки: шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду; шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається в тому числі і відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції що діяла на момент вчинення дій - від 01.01.2016) державним реєстратором є нотаріус.

Положеннями ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, до яких зокрема належить забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав.

Таким чином, на нотаріуса, як на спеціального суб`єкта, законом покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно і в цій частині держава делегує нотаріусам свої владні повноваження.

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Закон не містить безумовної заборони нотаріусу здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно без попереднього вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Нотаріус може вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», а також окремо здійснювати реєстраційні дії як державний реєстратор відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такі реєстраційні дії можуть бути пов`язаними із вчиненням нотаріальних дій, тобто бути похідними від них або ж проводитись окремо за відповідною заявою заявника.

На підставі вищезазначеного, доводи позивача про те, що нотаріус Семенова Г.В., без вчинення нотаріальних дій, не мала законних повноважень державного реєстратора на проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» є необґрунтованими.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справах № 751/2991/19 та 751/1680/17 за позовами ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», державного реєстратора - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В. про скасування рішення державного реєстратора, судами досліджувались питання повноти подання необхідних документів для державної реєстрації прав, процедура державної реєстрації прав, відсутність виконавчого напису та направлення відповідного повідомлення згідно з умовами пункту 5.3.3. Іпотечного договору. Судами всіх інстанцій не було встановлено, що дії ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та державного реєстратора - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В., які були спрямовані на державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, суперечили б положенням чинного законодавства та порушували б право власності позивача на предмет іпотеки. Приватним нотаріусом під час реєстрації права власності на іпотечне майно було дотримано порядок, встановлений Законами України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Посилання позивача що відповідно до п. 5.3.1. та 5.3.3. Іпотечного договору перехід права власності на предмет іпотеки до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» мала відбуватись за наявності двох дій - вчинення виконавчого напису нотаріуса та направлення повідомлення про перехід права власності, є безпідставними, оскільки згідно вищенаведених пунктів іпотечного договору та норм ст. 33, 35-37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено два окремі позасудові способи захисту вимог кредитора (вчинення виконавчого напису нотаріуса та направлення повідомлення про перехід права власності), які не можуть бути застосовані одночасно.

В даній ситуації кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було застосовано позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається в тому числі і відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06 листопада 2017 року, у справі № 751/9792/16-ц (провадження № 2/751/63/17) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г. В. про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновлення запису, встановлено, що 16 лютого 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення (у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку»), яка була ним отримана особисто 22 лютого 2016 року та відповіді на яку до 08 квітня 2016 року не надходило. За змістом вказана вимога констатувала факт наявності у позивача кредитної заборгованості, її розмір, пропозицію її погашення і повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотекодержателю.

Отже судами, розцінено вимогу від 16.02.2016 року як повідомлення ОСОБА_1 про перехід права власності.

Посилання позивача, як на підставу даного позову, про відсутність у нього заборгованості у розмірі 3132120,29 грн перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», належними доказами суду не підтверджено. Отримання позивачем 22.01.2016 вимоги про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» в якій було вказано про наявність заборгованості у розмірі 3132120,29 грн. та не спростування на той час вказаних обставин, навпаки свідчить про визнання ОСОБА_1 заборгованості у вказаному розмірі.

Представник позивача посилається, як на підставу відсутності заборгованості, на те що кредит позивачу надавався у доларах, а не в гривнях як визначено у розрахунках суми боргу наданих реєстратору. Проте, суд вважає, що вказане не свідчить про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед кредитором, оскільки укладення договірних зобов`язань в іноземній валюті, а стягнення у гривневому еквіваленті, не суперечить чинному законодавству, так як гривня має статус універсального платіжного засобу , яка без обмежень приймається на всій території України, в той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку що дії відповідачів щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки здійснені в рамках чинного законодавства, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Враховуючи, що позовна вимога ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння є похідною вимогою від вимог про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, підстав для задоволення яких судом не знайдено, а відповідно і підстави вважати володіння нерухомим майном відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 незаконним -відсутні, а тому у задоволенні вимоги про витребування майна слід відмовити.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто, недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні, то сплив позовної давності не має значення.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 06.09.2020.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко