Справа № 408/2561/20-ц
Провадження № 2/408/1712/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

07 вересня 2020 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Булгакова Г.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить розірвати шлюб та поділити майно подружжя.

Вивчивши подану заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст.175 і ст. 177 ЦПК України з огляду на настуне.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ч.1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

В позовній заяві позивач просить суд, зокрема, визнати за відповідачем право власності на Ѕ недобудованого будинку готовністю 67% з надвірними будівлями та автомобіль SSANG YONG REXTON270.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 4 ЦПК України визначено способи судового захисту в цивільному процесі, зокрема зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже позовна вимога в частині визнання права власності за позивачем на його долю в спірному майні є такою, що відповідає положенням вищевказаної норми ЦПК України.

Водночас в позовній заяві позивач просить суд також визнати право власності на долю спірного майна відповідачу, який особисто будь-яких позовних вимог не висуває.

Вказана позиція позивача суперечить нормам ч.1 ст. 4 ЦПК України, оскільки вона не передбачає такої форми захисту своїх прав, як звернення до суду з позовом про визнання права відповідача.

Частиною 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Однак позивач згідно змісту позовної заяви та додатків до неї не має документів які згідно закону надають йому право звертатися до суду в інтересах інших осіб, а даному випадку її чоловіка, який в позові зазначений відповідачем.

Таке формулювання позовних вимог не відповідає положенням вищевказаних норм ЦПК України, оскільки ними не передбачено такої форми захисту невизнаних прав, яку просить позивач у частині позовних вимог.

У зв`язку з цим, суд пропонує позивачу усунути недоліки позовної заяви та привести свої позовні вимоги у відповідність до вимог чинного ЦПК України.

Окрім того до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, до позовної заяви додана квитанція про сплату №28791 від 11.03.2019 в сумі 768 грн. 40 коп., квитанція про сплату №28803 від 11.03.2019 в сумі 768 грн. 40 коп., квитанція про сплату №21008 від 07.05.2020 в сумі 144 грн. 80 коп., однак при перевірці надходження коштів до бюджету відповідальним працівником суду виявлено, що сума судового збору за вказаною квитанцією про сплату №28791 від 11.03.2019 в сумі 768 грн. 40 коп., та квитанцією про сплату №28803 від 11.03.2019 в сумі 768 грн. 40 коп., зарахована за сплату судового збору по іншій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Згідно п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, у разі повернення судового збору до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду. Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Пунктом 10 зазначеного Порядку визначено, заява та подання або ухвала суду подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Перевіривши долучені до матеріалів заяви квитанцію про сплату №28791 від 11.03.2019 в сумі 768 грн. 40 коп., та квитанцію про сплату №28803 від 11.03.2019 в сумі 768 грн. 40 коп., судом встановлено, що вказані кошти були зараховані 12 березня 2019 року за іншою аналогічною позовною заявою.

Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року було повернуто представнику позивача, ОСОБА_2 , суму сплачених судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп, відповідно до квитанції про сплату №28791 від 11.03.2019 АТ «Ощадбанк» МФО № 300465, та в розмірі 768 грн. 40 коп., відповідно до квитанції про сплату №28803 від 11.03.2019 АТ «Ощадбанк» МФО № 300465, сплаченого за позовну заяву, подану до суду ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся до суду із позовом, де спір між сторонами містить позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Ціна позову 80 000 грн.

Згідно ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при подачі фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При подачі позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням наведеного, сума судового збору при подачі позовної заяви про поділ майна складає 840 грн. 80 коп., про розірвання шлюбу 840 грн. 80 коп., отже позивачу необхідно сплатити судовий збір, із урахування вже сплаченого за квитанцією про сплату №21008 від 07.05.2020 в сумі 144 грн. 80 коп., та надати в строк визначений в ухвалі суду документ, що підтверджує сплату судового збору у вказаному судом розмірі.

Відповідно до положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст. ст. 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя залишити без руху.

Для усунення недоліків позивачеві надати строк терміном десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачеві, що у разі не усунення недоліків в строк наданий судом, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачеві за вказаної ним адресою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В.Булгакова