Головуючий у І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження №22-ц/824/7010/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боріс» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та каліцтвом,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Боріс», в якому просив стягнути з відповідача за період з 06 квітня 2012 року по 01 листопада 2019 року шкоду, пов`язану із зменшенням працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати та 15% стійкої втрати працездатності одноразово в сумі 34 281,15 грн., а з 01 листопада 2019 року відшкодовувати шкоду, завдану каліцтвом, у зв`язку із зменшенням працездатності у розмірі 15% мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 01 листопада 2019 року і довічно.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те,що 02 квітня 2012 року після невдалого падіння на сходах підземного переходу в районі метро «Палац Спорту» він отримав незначну травму верхньої частини правої руки, наслідком чого була велика гематома, якайого майже не турбувала. Позивач продовжував керувати автомобілем, працювати на комп`ютері, вести господарські справи, оскільки постраждала рука була повністю працездатна.

Разом з тим, оскільки гематома зменшувалась дуже повільно, 06 квітня 2012 року позивач звернувся до ТОВ «Боріс» за медичною допомогою, де після огляду та проведення дослідження лікарями-спеціалістами відповідача згідно з консультативним висновком травматолога від 06 квітня 2012 року було встановлено діагноз: «вивих правого плечового суглоба». Із застосуванням загальної анестезії позивачу було виконано «закрите усунення вивиху правого плеча», про що зроблено запис у консультативному висновку.

Однак одразу після проведення процедури вправляння вивиху правого плечового суглобу у позивача з`явилися розлади неврологічного характеру, а саме, біль та набряк правої руки, оніміння пальців правої кісті та обмеження рухів уній, вся права рука розпухла, пальці заніміли та не рухалися, поверхня руки та плеча не відчували дотику.

09 квітня 2012 року позивач звернувся в консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва, де лікар невропатолог встановивйому діагноз «посттравматичний брахіоплексит справа». Цей діагноз з`явився після проведення у закладі відповідача процедури вправляння вивиху лікарем ортопедом-травматологом ОСОБА_2 . В подальшому зазначений діагноз було підтверджено в інших лікувальних закладах.

16 вересня 2014 року Дніпровською медико-соціальною експертною комісією м. Києва ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 02 вересня 2014 року довічно, причиною якої є встановлення діагнозу «посттравматичний брахіоплексит справа».

Отже, внаслідок вправлення вивиху правого плечового суглобу 06 квітня 2012 року у закладі відповідача позивач став інвалідом третьої групи, оскільки отримав травматичне ушкодження правого плечового сплетіння у вигляді проксимальної плечової плексопатії праворуч з переважним ураженням серединного та пахвового нервів і його стійкі наслідки, які складають 15 відсотків стійкої втрати працездатності, що належить до ушкоджень середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менше ніж на одну третину.

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Боріс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої з вини відповідача його працівниками під час виконання ними своїх трудових обов`язків.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Боріс» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 2 890,45 грн. та моральну шкоду в розмірі 450 000,00 грн. Дана справа судами переглядалася неодноразово. Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року було залишено в силі.

В мотивувальній частині постанови Верховного Суду зазначено, що «Верховний Суд врахував, що на підставі письмових доказів судом першої інстанції встановлено негативні наслідки у вигляді погіршення стану здоров`я позивача, що виникли у зв`язку з діями лікаря, який надав некваліфіковану медичну допомогу пацієнтові». Таким чином, даними судовими рішеннями встановлено, що відповідач не спростував презумпцію його вини у завданні позивачеві шкоди ушкодженням здоров`я.

Крім того, даними рішеннями встановлено, що в результаті неправомірних дій та бездіяльності працівників відповідача під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків позивач став інвалідом 3 групи довічно та втратив 15% стійкої працездатності, що підтверджується висновком МСЕК від 02 вересня 2014 року та висновком комісійної судово-медичної експертизи від 26 січня 2016 року.

З вищенаведених обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовільнити на підставі положень ст.ст. 1195, 1202 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідача - адвоката Лавренової Н.О., остання проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача - адвокат Лавренова Н.О. в апеляційному суді проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з 02 вересня 2014 року довічно, причина інвалідності - загальне захворювання (а.с.8).

Згідно висновку експерта № 372-КЕ/2015/пп комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами цивільної справи № 755/2545/15-ц, 2/755/1756/15 від 17.11.2015 року - 26.01.2016 року, з урахуванням відомостей із наданої медичної документації, консультативних висновків лікарів-спеціалістів, у відповідь на поставлені питання експертна комісія дійшла до наступних висновків.

1-4,9,12. Згідно наданої медичної документації та рентгенівських знімків, у гр. ОСОБА_1 , 1938 року народження,мав місце закритий перелом великого горбика правої плечової кістки зі зміщенням, нижньомедіальний вивих правого плеча. З приводу цієї травми 06.04.2012 хворий ОСОБА_1 звернувся до лікувального закладу «Борис». При зверненні пред`являв скарги на біль у правому плечі та наявність обширної гематоми. Зі слів хворого, травму отримав 02.04.2012. При об`єктивному огляді мали місце: значний набряк м`яких тканин правого плеча, передпліччя, поширена гематома. Відмічалося западіння в правій дельтовидній ділянці. Пальпація плеча та ліктьового суглобу болісна, рухи в правому плечовому суглобі неможливі - визначається пружиняча фіксація. Розладів кровообігу, іннервації правої кисті не виявлено. Хворому під загальною анестезією було проведено закрите усунення вивиху правого плеча. Іммобілізація руки на відвідній шині протягом 6 тижнів. Призначене лікування, дані рекомендації.

У протоколі рентгенологічного дослідження кістково-суглобової системи, проведеного у ТОВ «Борис» 06.04.2012 о 16.11 год. на ім`я ОСОБА_1 , вказано, що на рентгенограмах правої плечової кістки визначається нижнє-передній переломо-вивих головки плеча з відривом великого горбика. Суглобові поверхні повністю інконгруентні, за рахунок зміщення плеча дистально, медіально і вперед. Великий горбик зміщений дистально щодо западини і проксимально щодо головки суглоба. Контури уламків на стику нерівні, чіткі, діастаз між ними до 17 мм. Травматичних змін зі сторони ліктьового суглоба не виявлено. Висновок: МСКТ-ознаки нижньо-переднього переломо-вивиху головки правого плеча з відривом великого горбика.

У протоколі рентгенологічного дослідження кістково-суглобової системи, проведеного у ТОВ «Борис» 06.04.2012 о 19.56 год. на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що: на рентгенограмі правого плечового суглоба визначається стан після закритого усунення передньо-нижнього вивиху плеча. Головка плеча центрована в западині. Суглобова щілина нерівномірно розширена догори. Фрагмент великого горбика репонірований. Діастаз між уламками до 5 мм. Висновок: рентген-ознаки перелому ПЕМ правої плечової кістки (великого горбика), стан після закритого вправлення переломо-вивиху правого плеча.

Із протоколу рентгенологічного дослідження ТОВ «Борис» від 14.04.2012 о 14.19 год. на ім`я ОСОБА_1 відомо, що на серії КТ правого плечового суглоба визначається перелом великого горбика проксимального епіметафіза плечової кістки зі зміщенням уламка проксимально. Суглобова щілина нерівномірно розширена догори. Головка плеча центрована в западині. Контури уламків на стику нерівні, нечіткі, діастаз між ними до 6 мм. У порожнині суглоба відзначається незначна кількість рідини. Параартікулярні м`які тканини набряклі, інфільтровані, збільшені в обсязі; на їх фоні видно гіперденсивні ділянки (кров), міжм`язові простори слабо диференціюються. Висновок: ознаки перелому великого горбика правої плечової кістки, підвивиху головки плеча донизу, наявності рідини в порожнині правого плечового суглоба (гемартроз).

Згідно запису лікаря-невропатолога від 09.04.12 у хворого ОСОБА_1 відмічалися скарги на болі в правій руці, заніміння пальців правої кисті, набряк правої руки, обмеження рухів в правій руці. Об`єктивно: права рука фіксована пов`язкою, різке обмеження рухів в правому плечовому суглобі, права рука набрякла, не може стиснути праву кисть в кулак, гіпестезія правої руки. Був встановлений діагноз: післятравматичний брахіоплексит справа. За даними електронейроміографічного дослідження від 17.07.2012 року з боку правої верхньої кінцівки відмічаються наслідки травматичної нейропатії вторинних стовбурів правого плечового сплетіння з переважним ураженням пахвового (повне аксональне ураження) та серединного нерва (часткове аксональне ураження).

На теперішній час, згідно об`єктивного огляду лікаря-невропатолога від 18.12.2015 року та результатів електронейроміографічного дослідження від 08.12.2015 року у хворого ОСОБА_1 зберігаються стійкі наслідки травматичного ушкодження правого плечового сплетіння у вигляді проксимальної плечової плексопатії праворуч з переважним ураженням серединного та пахвового нервів.

Травма правого плечового сплетіння і його стійкі наслідки у гр. ОСОБА_1 , відповідно до п. 10 б) Інструкції Міністерства фінансів № 2 від 08.01.1986 "Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи", складають 15% стійкої втрати працездатності, що згідно п. 2.2.1. (г) "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 року, належать до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менше, чим на одну третину.

Правосторонній посттравматичний брахіоплексит у вигляді травматичної нейропатії вторинних стовбурів правого плечового сплетіння з переважним ураженням пахвового та серединного нервів у ОСОБА_1 утворився внаслідок значного зовнішнього механічного впливу. Це ушкодження не могло виникнути при отриманні травми правого плечового суглобу 02.04.2012, тому що на момент огляду 06.04.2012 порушень іннервації з боку правої верхньої кінцівки не відмічалося. Слід зазначити, що при ушкодженні стовбурів плечового сплетіння порушення іннервації верхньої кінцівки повинні відображатися відразу.

Самостійне спричинення ушкодження плечового сплетіння ОСОБА_1 вже після надання йому медичної допомоги 06.04.12 маловірогідно, у зв`язку з вираженим больовим синдромом, набряком з боку м`яких тканин плечового суглобу та неможливості рухів в ньому.

Таким чином, враховуючи об`єм медичних заходів, які були використані лікарем ОСОБА_2 для вправлення вивиху, виражені неврологічні зміни, які були виявлені лікарем-невропатологом 09.04.2012 з боку правої верхньої кінцівки, слід вважати, що ушкодження плечового сплетіння у ОСОБА_1 найбільш вірогідно утворилося при проведенні лікарем медичної маніпуляції - закритого вправлення вивиху правої плечової кістки в умовах клініки ТОВ «Борис» 06.04.2012.

5,6,10,11,14. Первинна діагностика та лікування ОСОБА_1 в ТОВ «Борис» 06.04.2012 та послідуюче обстеження хворого в інших лікувальних закладах в цілому не суперечила загальноприйнятим нормам та правилам надання медичної допомоги при цьому виді травми плечового суглобу, а також наслідків травматичного ушкодження правого плечового сплетіння.

Лікар ОСОБА_2 правильно призначив іммобілізацію відвідною шиною РП-6К. Використання гр. ОСОБА_1 еластичної пов`язки РП-6 суттєво не вплинуло на стан правого плеча, що підтверджується динамічним рентгенологічним дослідженням від 06.04.12 та 14.04.12.

7. Існує багато способів вправлення вивиху плеча, найбільш часто використовуються методики «Метта» і «Джанелідзе». Вибір метода використовує лікар, виходячи із особливості травми.

8. При невправленому вивиху в плечовому суглобі, встановлюється показання до відкритого вправлення, терміни оперативного втручання залежать від багатьох причин, серед яких немало важливою являється стан м`яких тканин в ділянці оперативного доступу.

13,15. Судово-медичних даних, які б вказували на вплив самолікування та невиконання ОСОБА_1 рекомендацій лікарів на прояв плекситу та чи могло це привести до повторного вивиху правої плечової кістки, не встановлено (а.с.10-22).

09 червня 2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Боріс» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. Стягнуто з ТОВ «Боріс» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 2 890 грн. 45 коп. та моральну шкоду у розмірі 450 000 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Боріс» на користь ОСОБА_1 2 732 грн. 11 коп. витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи. Стягнутоз ТОВ«Боріс» на користь держави судовий збір у розмірі 6 577 грн. 20 коп. (а.с. 23-35).

27 лютого 2019 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року скасовано, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2016 року залишено в силі (а.с.36-47).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів відповідача та стійкою втратою ОСОБА_1 15% працездатності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Статтею 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Зазначена норма спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого та не залежить від способу обчислення розміру відшкодування.

Оскільки платежі за такими зобов`язаннями призначені на утримання фізичної особи, вони повинні збільшуватися в тій же пропорції, в якій підвищується розмір мінімального заробітку, взятого за основу при визначенні щомісячної суми відшкодування.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу їх виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2012 року ОСОБА_1 після травмування 02 квітня 2012 року звернувся до ТОВ «Боріс» за медичною допомогою, де після огляду та проведення дослідження лікарями-спеціалістами відповідача згідно з консультативним заключенням травматолога від 06 квітня 2012 року лікар ортопед-травматолог ОСОБА_2 встановив діагноз: «S43.0 - вивих плечового суглоба. Основний: Первинний травматичний вивих правого плеча з переломом великого горбика плечової кістки зі зміщенням». Під час об`єктивного обстеження лікар відмітив значний набряк м`яких тканин правого плеча, передпліччя, поширену гематому. Відмічене западіння в правій дельтовидній ділянці. Пальпація плеча та ліктьового суглоба болісна. Рухи в правому плечовому суглобі неможливі. Визначається пружиняча фіксація. Розладів кровообігу, іннервації правої кисті не виявлено.

Лікарем були застосовані такі лікувальні заходи: первинна консультація, рентгенологічне обстеження, загальна анестезія, закрите усунення вивиху правого плеча, що відмічене в консультативному заключенні травматолога від 06 квітня 2012 року. Призначено іммобілізацію правої руки на відвідній шині протягом шести тижнів, застосування лікарських засобів, повторний огляд через 2 тижні.

Протягом 2012-2014 років позивач неодноразово звертався до різних лікувальних установ, тривалий час перебував на лікуванні з діагнозом: «посттравматичний плексит справа, наслідки травматичного ушкодження вторинних стволів правого плечового сплетіння, з переважним ураженням аксилярного та серединного нервів».

16 вересня 2014 року Дніпровською медико-соціальною експертною комісією м. Києва позивачу встановлено третю групу інвалідності з 02 вересня 2014 року довічно за загальним захворюванням.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2016 року, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року, стягнуто з ТОВ «Боріс» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 2 890,45 грн. та моральну шкоду у розмірі 450 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Згідно вимог діючого законодавства визначення ступеню втрати загальної працездатності відноситься до компетенції судово-медичної експертизи, зважаючи на той факт, що на момент отримання травми ОСОБА_1 не працював.

Тобто, належним і допустимим доказом наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями лікаря та втратою позивачем працездатності є відповідний висновок судово-медичної експертизи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Висновки комісійної судово-медичної експертизи, яка проведена за матеріалами цивільної справи № 755/2545/15-ц, 2/755/1756/15 від 17.11.2015 року - 26.01.2016 року, на які, як на доказ, посилався у позові позивач, не є належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки предметом позову у справі, в якій було призначено дану експертизу, було стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання лікарем професійних обов`язків, і до предмету доказування входило встановлення негативних наслідків у вигляді погіршення стану здоров`я позивача, що виникло у зв`язку з діями лікаря, який надав некваліфіковану медичну допомогу пацієнтові. Крім того, на вирішення вказаної експертизи судом не ставилося питання щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів ТОВ «Боріс» та втратою ОСОБА_1 працездатності, тому зазначення у висновку експертизи про те, що «Травма правого плечового сплетіння і його стійкі наслідки у гр. ОСОБА_1 , відповідно до п. 10 б) Інструкції Міністерства фінансів № 2 від 08.01.1986 "Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи", складають 15% стійкої втрати працездатності….» є міркуваннями експерта, які він мав право включити до висновку в силу вимог ч. 8 ст. 102 ЦПК України, однак не являються висновками експерта в світлі положень даної правової норми, оскільки по своїй суті не є відповіддю експерта на поставлене йому питання.

Крім того, вищевказані міркування експерта, викладені у висновках експертизи, свідчать лише про те, що травма, отримана ОСОБА_1 , та її стійкі наслідки складають 15% стійкої втрати працездатності, однак у висновку не зазначено, що причиною втрати працездатності є безпосередньо дії лікарів відповідача по закритому усуненню вивиху правого плеча позивача, вчинені 06 квітня 2012 року.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів ТОВ «Боріс» та втратою позивачем працездатності у розмірі 15 відсотків та, як наслідок, відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, пов`язаної з втратою працездатності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що встановлення причинно-наслідкового зв`язку входить до компетенції суду, а не до компетенції судового експерта, є необґрунтованими, оскільки суд не володіє спеціальними знаннями в галузі медицини і не може самостійно встановити ту обставину, що втрата позивачем працездатності стала наслідком дій лікарів відповідача по закритому усуненню вивиху його правого плеча.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про те, що причинно-наслідковий зв`язок між втратою позивачем працездатності та діями лікарів відповідача по закритому усуненню вивиху його правого плеча, встановлено судовими рішеннями, виходячи з наступного.

Так, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року та постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року, на які посилається апелянт у своїй скарзі, були ухвалені в справі, предметом розгляду якої були вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, при цьому питання відшкодування шкоди за втрату позивачем працездатності не було предметом розгляду. Зі змісту вищевказаних рішень вбачається, що ними встановлено причинно-наслідковий зв`язок між негативними наслідками у вигляді погіршення стану здоров`я позивача та діями лікаря, який надав некваліфіковану медичну допомогу пацієнтові. При цьому жодних висновків про те, що внаслідок дій лікаря, який надав некваліфіковану медичну допомогу, позивач ОСОБА_1 втратив 15% працездатності, дані рішення не містять, що спростовує доводи його апеляційної скарги у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: