ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м.Суми

Справа №587/2348/19

Номер провадження 22-ц/816/1466/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Черних О.М., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа: прокуратура Сумської області (залучена на стадії апеляційного перегляду справи), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Свої вимоги мотивував тим, що у період з 29 серпня 2013 року по 09 серпня 2019 року, тобто протягом 73 місяців та 11 днів він безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях № 0000021 від 01 лютого 2013 року, № 0003629 від 17 липня 2014 року, які в подальшому було об`єднано в одне провадження за № 0000021 від 01 лютого 2013 року за правовою кваліфікацією ст. 364-1 ч. 2 КК України.

Листом від 24 вересня 2019 року Сумська місцева прокуратура повідомила позивача про те, що після скасування підозри ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року він не має статусу підозрюваного у кримінальному провадження № 0000021 від 01 лютого 2013, будь-якого іншого статусу йому також не надано.

Позивач зазначає, що йому були спричинені немайнові втрати, спричинені моральними стражданнями, душевні страждання через незаконне звинувачення у вчиненні злочинів, обмеження у праві вільно пересуватися через обрання запобіжного заходу, вільного розпорядження своїм майном, що негативно вплинуло на його психічний стан та стан здоров`я, порушило його нормальні життєві зв`язки. Вищевказані обставини призвели до того, що він змушений був звільнитися з роботи в ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», оскільки була підірвана його професійна репутація.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на його користь 306 109 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури та 20 000 грн в рахунок відшкодування сум, сплачених ним у зв`язку з правовою допомогою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Сумський районний суд Сумської області заочним рішенням від 06 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 300 000 грн.

Сумський районний суд Сумської області ухвалою від 27 травня 2020 року у задоволенні заяви представника Державної казначейської служби України про скасування вказаного заочного рішення від 06 квітня 2020 року відмовив.

Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить скасувати вказане заочне рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на момент провадження у справі ні Державна казначейська служба України як самостійна юридична особа, ні працівники зазначеного державного органу не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могло б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останньому матеріальної та моральної шкоди.

Вказує на те, що в матеріалах, доданих до позовної заяви, відсутні будь-які докази реабілітуючих обставин, за якими позивач визнається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення і взагалі відсутнє остаточне рішення про закриття кримінальної справи відносно позивача, тому підстави для застосування норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні.

На думку відповідача, у позовній заяві відсутні посилання на стан здоров`я позивача, чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивач в обґрунтування розміру моральної шкоди не посилається на жоден доказ на підтвердження факту душевних страждань, а такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення.

Крім того, зазначає, що ним було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Головного управління Національної поліції в Сумській області та прокуратури Сумської області, проте суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання у судовому засіданні, що не дало можливості всебічно вивчити та оцінити обставини справи, які б могли вплинути на висновки суду при прийнятті відповідного рішення.

Крім того, звертає увагу суду на те, що за результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в розолютивній частині рішення.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з твердженнями апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від прокуратури Сумської області також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України є обґрунтованою, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який заперечує проти апеляційної скарги, представника прокуратури Сумської області Вортоломея М.Ф., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2013 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021від 01 лютого 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (а. с. 125).

31 грудня 2013 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000021 від 01 лютого 2013 року ОСОБА_1 змінено раніше повідомлену підозру і повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (а. с. 126-130).

31 грудня 2013 року у даному кримінальному провадженні слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/14016/13-к накладено арешт на майно ОСОБА_1 - земельну ділянку, площею 0,4828 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 33).

20 січня 2014 року прокуратурою м. Суми направлено до Зарічного районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0000021 від 01 лютого 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України (а. с. 17-21).

Крім того, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року ОСОБА_1 30.09.2014 року повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

07 жовтня 2014 року слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/10547/14-к обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків, вказаних в ухвалі (а. с. 36-37).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2014 року додаткове обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року прийнято до спільного розгляду з первісним обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України у кримінальному провадженні №0000021 у зв`язку з чим було призначено підготовче засідання в складі трьох суддів (справа №591/323/14-к, Т. 6 а. с. 106; 112).

Ухвалою колегії суддів Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору м. Суми (справа № 591/323/14-к, Т. 6 а. с. 142-143).

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 11 грудня 2014 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2014 року про повернення прокурору м. Суми обвинувального акта відносно ОСОБА_1 за ст.ст. 364 ч. 1, 191 ч. 5 КК України скасував та постановив нову ухвалу, якою наданий прокурором обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернув прокурору м. Суми як такий, що не відповідає вимогам КПК України (справа № 591/323/14-к, Т. 6 а. с. 160-162).

В подальшому у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 30 вересня 2014 року і повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України (а. с. 22-26).

Обвинувальний акт складено 21 січня 2015 року (а. с. 27-32).

27 січня 2015 року до Зарічного районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 367 КК України і ухвалою суду від 23 січня 2015 року кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 та № 0003629 об`єднані в одне провадження та призначено до судового розгляду (справа №591/323/14-к, Т. 6 а. с. 211).

В ході розгляду вказаних обвинувальних актів, об`єднаних у одне провадження, прокурором у кримінальному провадженні було змінено обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України, посилаючись на те, що ч. 1 ст. 364 КК України є зайвою та такою, що поглинається ч. 2 ст. 367 КК України, підтримано обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 за ст. 367 КК України (справа №591/323/14-к, Т. 7 а. с. 8-29).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми під час підготовчого судового засідання встановлено, що в матеріалах кримінального провадження наявні були три обвинувальні акти № 0000021, складений 20 січня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 364 ч. 1 КК України; № 0003629, складений 21 січня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 367 ч. 2 КК України, № 0000021, № 0003629, складений 17 лютого 2015 року, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_1 лише за ч. 2 ст. 367 КК України та прийнято рішення обвинувальні акти по об`єднаним кримінальним провадженням № 0000021, №0003629 повернути назад до прокуратури для оформлення у відповідності до положень КПК України (справа № 591/323/14-к, Т. 8 а. с. 162-166).

Крім того з наглядового провадження № 109-3031-16 вбачається, що постановами органів досудового розслідування неодноразово закривались матеріали кримінального провадження за № 0000021 від 01 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Вказані постанови в подальшому скасовувались ухвалами слідчих суддів.

31 березня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри на ч. 2 ст. 364-1 КК України, дане повідомлення ухвалою слідчого судді ОСОБА_2 від 04 липня 2019 року скасоване. Вказана ухвала залишена в силі ухвалою Сумського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року ( справа № 591/3018/16-к, а. с. 93-95; 117-118).

Як вбачається з наглядового провадження № 109-3031-16 після скасування підозри ОСОБА_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021, останній не має статусу ані підозрюваного, ані іншого учасника кримінального провадження.

Крім того, слідчим відділом Сумського відділу поліції ГУНП у Сумській області процесуальне рішення у кримінальному провадженні № 0000021 від 01 лютого 2013 року не прийняте.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 2-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури позивачу була спричинена моральна шкода.

Крім того, вважаючи, що наявні умови та підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди місцевий суд виходив з того, що Державна казначейська служба України є належним відповідачем у цій справі та несе відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

У частинах п`ятій, шостій статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом.

У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У пункті 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18.

З матеріалів справи вбачається, що в даній справі позов було пред`явлено до Державної казначейської служби України, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, та не було залучено органи, дії яких, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди. У зв`язку з чим суд був позбавлений можливості встановити всі фактичні обставини справи, які необхідні для визначення розміру відшкодування цієї шкоди. Державна казначейська служба України таких дій відносно позивача не вчиняла, тому й об`єктивно не могла надати пояснення з приводу обставин, викладених у позові.

Як вбачається з матеріалів справи з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Головного управління Національної поліції в Сумській області та прокуратури Сумської області зверталась Державна казначейська служба України.

В підготовчому судовому засіданні 18 грудня 2019 року суд з врахуванням заперечень позивача щодо поданого клопотання відповідно до приписів ст. 51 ЦПК України відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

У відповідності до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд не наділений самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, залучати в якості співвідповідача іншу особу.

Отже, у випадку, коли належний відповідач не був залучений до участі у справі, суд першої інстанції мав закінчити розгляд справи та відмовити у позові. Така відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного кола відповідачів.

За встановлених обставин оскаржуване рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Крім того, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4500 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381; 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Заочне рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 квітня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4500 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук