Справа № 569/1336/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу 17748,57 грн, штраф 500 грн, 10 % від суми заборгованості 1774,86 грн та судові витрати в розмірі 2102 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 1 серпня 2016 року між Львівською філією Концерну «Військторгсервіс» як зберігачем та ОСОБА_1 як поклажодавцем був укладений договір про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг. Після закінчення терміну договору відповідач повністю не виконав свої зобов`язання за договором та не здійснив оплату за надані йому послуги зберігання за рахунками на оплату від 15 серпня 2016 року, 15 вересня 2016 року, 17 жовтня 2016 року, 15 листопада 2016 року та 15 грудня 2016 року в розмірі 3000 грн кожен, а також за рахунками на оплату за комунальні послуги від 19 серпня 2016 року в розмірі 437,40 грн, від 27 вересня 2016 року в розмірі 352,45 грн, від 31 жовтня 2016 року в розмірі 717,68 грн, від 30 листопада 2016 року в розмірі 768,26 грн та від 31 грудня 2016 року в розмірі 472,78 грн. Згідно п.4.6 договору відповідач зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості, що складає 1774,86 грн. За несвоєчасне повідомлення зазначених у п.2.2.13 договору відомостей відповідач також зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн.

Ухвалою судді від 28 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунені.

Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

12 червня 2020 року представником відповідача адвокатом Боярчук Ж.В. подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Зазначає, що позивачу було відомо про порушення свого права з 2016 року, оскільки він володіє майном та має оригінали всіх документів.

В судове засідання представник позивача не з`явився. У поданих до суду клопотаннях від 12 травня 2020 року, 3 червня 2020 року, 1 липня 2020 року та 4 вересня 2020 року просив розгляд справи відкласти в зв`язку з карантином та неможливістю доїзду через припинення руху автотранспорту і залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року запроваджено послаблення протиепідемічних заходів на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією, з 1 червня 2020 року дозволено перевезення пасажирів залізничним транспортом у всіх видах внутрішнього сполучення та міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами. Станом на 7 вересня 2020 року м.Львів та м.Рівне не відносяться до «червоної зони», в якій забороняється робота громадського транспорту. Відтак, відсутні перешкоди для реалізації позивачем своїх процесуальних прав.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 1 серпня 2016 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника Львівської філії Шакіна С.В. та ОСОБА_1 укладено типовий договір 52-Л про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг (далі - договір).

Згідно п.1.1 договору предметом договору є надання зберігачем (позивачем) послуг по зберіганню, а також прийому, розвантаженню, обліку, відвантаженню товарно-матеріальних цінностей, що належать поклажодавцю (відповідачу).

За п.3.1 договору послуги, зазначені в п.1.1, поклажодавець зобов`язаний оплатити зберігачу в строки та на умовах, передбачених договором за вартістю, визначеною в додатку № 1.

Відповідно до п.3.2 поклажодавець здійснює попередню оплату у розмірі 100 % за надання послуг зберігання ТМЦ на займаній площі в термін до 15 числа поточного місяця. У зв`язку з постійним підвищенням цін на комунальні послуги (електроенергія, опалення, водопостачання тощо) поклажодавець та зберігач погодили, що ціна за надання послуг зберігання не включає в себе понесені зберігачем витрати на комунальні послуги в процесі зберігання відповідно до умов цього договору. Поклажодавець зобов`язується відшкодувати витрати, понесені зберігачем на комунальні послуги в процесі зберігання, згідно виставлених рахунків в термін не пізніше 15 числа наступного за звітним місяцем.

Додатковм № 1 сторони погодили вартість послуг зберігання ТМЦ за адресою АДРЕСА_1 площею 100 палето-місць в розмірі 30 грн за палето-місце в місяць.

За нормами ст.525, 526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч.1 ст.946 ЦК України).

На підставі заяв відповідача про надання складської площі позивачем були виставлені рахунки на оплату: № 52/8 від 15 серпня 2016 року в розмірі 3000 грн, № 52/9 від 15 вересня 2016 року в розмірі 3000 грн, № 52/10 від 17 жовтня 2016 року в розмірі 3000 грн, № 52/11 від 15 листопада 2016 року в розмірі 3000 грн та № 52/12 від 15 грудня 2016 року в розмірі 3000 грн, а також рахунки на оплату за комунальні послуги № 52-Л від 19 серпня 2016 року в розмірі 437,40 грн, № 52-Л від 27 вересня 2016 року в розмірі 352,45 грн, № 52-Л від 31 жовтня 2016 року в розмірі 717,68 грн, № 52-Л від 30 листопада 2016 року в розмірі 768,26 грн та № 52-Л від 31 грудня 2016 року в розмірі 472,78 грн. Вказані рахунки відповідачем сплачені не були.

Відповідно до ст.549, 551 ЦК України кредитор має право на штраф, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, розмір якого встановлюється договором.

Пунктом 4.6 договору передбачено обов`язок поклажодавця сплатити зберігачу штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості у разі прострочення оплати послуг зберігання більше ніж на 60 днів.

Згідно розрахунку позивача штраф згідно п.4.6 договору складає 1774,86 грн (10 % від загальної суми заборгованості). Однак, суд зауважує, що розмір заборгованості відповідача по оплаті послуг зберігання становить 15000 грн. Сторони в п.3.2 погодили, що ціна за надання послуг зберігання не включає в себе понесені зберігачем витрати на комунальні послуги. Таким чином, 10 % від суми заборгованості у разі прострочення оплати послуг зберігання становитиме 1500 грн.

Відтак, всупереч умовам договору та наведеним нормам закону відповідачем порушено зобов`язання, встановлені договором, оскільки він взятих на себе зобов`язань за договором належним чином не виконав, не сплативши за послуги зберігання та комунальні послуги в строки, передбачені договором.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача щодо стягнення з нього заборгованості за договором № 52-Л від 1 серпня 2016 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З укладеного між сторонами договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору - до 31 грудня 2018 року (п.5.1 договору), так і строки виконання зобов`язання зі щомісячної оплати платежів - до 15 числа поточного місяця для оплати за послуги зберігання ТМЦ і не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця для відшкодування витрат зберігача на комунальні послуги в процесі зберігання (п.3.2 договору).

Тобто, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання поклажодавцем кожного із цих зобов`язань.

З рахунків оплати послуг зберігання встановлено, що перебіг позовної давності розпочався з 16 серпня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 16 листопада 2016 та 16 грудня 2016 року відповідно. За рахунками на оплату комунальних послуг перебіг позовної давності розпочався 16 вересня 2016 року, 16 жовтня 2016 року, 16 листопада 2016 року, 16 грудня 2016 року та 16 січня 2017 року відповідно. Позивач звернувся до суду з даним позовом 24 січня 2020 року.

Позивачем додано до позовної заяви претензію від 23 травня 2017 року на суму 15000 грн, адресовану відповідачу. Однак, доказів направлення її відповідачу та отримання останнім суду не надано.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову про стягнення основного боргу в сумі 17748,57 грн та штрафу в розмірі 10 % від суми заборгованості необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності.

Вимога про стягнення штрафу на підставі п.4.7 договору в розмірі 500 грн до задоволення не підлягає за необґрунтованістю, оскільки позивачем не зазначено, які саме відомості, вказані в п.2.2.13 договору несвоєчасно повідомлені відповідачем.

За правилами ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 223, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс», місцезнаходження: 79059, м.Львів, вул.Плугова, 12а; ;

відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя :