Справа №443/308/17
Провадження №2/443/335/20
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

02 вересня 2020 рокумісто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Хижняк М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві цивільну справу за позовом акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, акціонерне товариство «СБЕРБАНК» у 2017 році звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути кредитну заборгованість з відповідача у розмірі 491 963, 85 гривень, з яких: 97 756,58 гривень - заборгованість за кредитом, 105 847, 99 гривень - проценти за користування кредитом, 179 762,81 гривень - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом; 108 596,47 гривень - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19.11.2013 року між ПАТ «СБЕРБАНК» правонаступником якого є АТ «СБЕРБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 130#4, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 99 600,00 грн. з процентною ставкою 35 % річних, зобов`язавшись повернути кредит у повному обсязі та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 грошові кошти отримав, але зобов`язання за кредитним договором № 130#4 належним чином не виконує, відтак просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 130#4 від 19.11.2013 року в сумі 491 963,85 грн.

Ухвалою від 30.10.2017 року відкрито провадження у справі./а.с. 34/

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Равлінка Р.Г. /а.с.121 /

Ухвалою від 10.08.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 02.09.2020. /а.с.122 /

В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим, не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення засобу зв`язку «Укрпошта», наявне в матеріалах справи, згідно якого 14.08.2020 ОСОБА_1 отримано судову повістку особисто, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ «СБЕРБАНК», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 130#4, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 99 600,00 грн. з процентною ставкою 35 % річних, зобов`язавшись повернути кредит у повному обсязі та щомісячно погашати кредит та проценти за користування кредитом.

Спірні відносини між сторонами по справі виникли у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору від 19.11.2013 № 130#4.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому графіком повернення кредиту.

Згідно п. 6.9 Кредитного договору у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) Позичальником своїх зобов`язань, передбачених п. 2.5, цього Договору (щодо страхування життя, здоров`я та працездатності), та або передбачених в підпункті «а» пункту 7.1. цього Договору (щодо надання на письмовий запит Банку довідки про доходи), Сторони погодили, що починаючи з першого календарного місяця наступного за місяцем, в якому Позичальником було порушено (невиконане/неналежно виконане) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті зобов`язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі збільшеному на 2 (два) процентних пунктів. Зазначеним пунктом Позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього Договору.

Відповідно до п. 8.1 договору, позичальник зобов`язується щомісячно 19 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 3 564,91 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 18.11.2018.

Банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, кредитні кошти не повернув та не сплатив проценти, нараховані за користування кредитом.

Згідно з п. 8.3 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором.

Пунктом 8.4 кредитного договору, у разі якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника.

27.05.2014 позивач направив відповідачу Вимогу від 23.05.2014, в якій зазначив, що у випадку не виконання цієї вимоги термін повернення кредитних коштів визначається банком, таким, що настав достроково. Відповідач отримав вимогу 04.06.2014, але кредитні кошти не сплатив.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати проценти у розмірі, що зазначені у пункту 1.2 цього договору.

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Оскільки відповідач не надано заперечень проти основних сум заборгованості за кредитним договором від 19.11.2013 в розмірі 97 756,58 грн., а також враховуючи вимоги закону про її обов`язок повернення боргу, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується процентів за користування кредитом за кредитним договором від 19.11.2013 в розмірі 105 847, 99 грн., то суд виходить із наступного.

В матеріалах справи міститься Повідомлення-вимога позивача від 23.05.2014 щодо повернення повної суми заборгованості /а.с. 21/ та рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення за підписом відповідача про отримання /а.с.22/.

Суд вважає, що позивач, надіславши таку вимогу про повне погашення заборгованості, виявив ініціативу про припинення кредитного договору, змінивши строки сплати заборгованості за кредитом.

Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 висловив з цього приводу правову позицію про те, що кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем надані розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.11.2013, згідно якого сума нарахованих та несплачених процентів за період з 19.02.2014 по 19.01.2017 становить 105 847,99 грн.

Враховуючи наявність Повідомлення-вимоги позивача від 23.05.2014 щодо повернення повної суми заборгованості та правового висновку ВС в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в цій частині частково на суму 11 396,15 грн., лише за період з 19.02.2014 по 19.05.2014 (1416,85 грн. + 1235,53 грн. + 2946,27 грн. + 2851,23 грн. + 2946,27 грн. ).

Оскільки позивач не просить суд стягнути з відповідача проценти за користування кредитом за період з 19.11.2013 по 19.01.2014, з врахуванням вимог ст.13 ЦПК України судом така заборгованість до уваги не враховується.

Що стосується вимог позивача про стягнення пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом та за прострочення сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором, то суд виходить із наступного.

До позовної заяви позивачем надані розрахунки пені за прострочення повернення заборгованості та за прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.11.2013 року в розмірах 179 762,81 грн. та 108 596, 47 грн. відповідно.

Відповідно до пунктів 10.1 кредитного договору від 19.11.2013 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд в даній справі застосовує спеціальну позовну давність до правовідносин, пов`язаних із стягнення пені.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВСУ від 18.03.2015 по справі № 6-25цс15.

Окрім цього, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач звернувся до суду лише - 16.03.2017, то його позовні вимоги в цій частині мають бути задоволені лише за один рік перед датою звернення. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВСУ від 03.09.2014 року по справі № 6-100цс14.

Розрахунок пені, яка підлягає стягненню за кредитним договором від 19.11.2013 № 130#4:

Згідно розрахунку наданого позивачем станом на 23.01.2017 пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом становить 179 762,81 грн за період з 20.03.2014 по 23.01.2017. /а.с. 11/.

Відповідно до розрахунку сума пені за один день становить 189,52 грн.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 69 174, 80 грн. (365 днів х 189,52 грн.).

2. Пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом нарахована позивачем за період з 20.03.2014 по 20.01.2017 в розмірі 108 596,47 коп.

Позивач звернувся з позовом до суду 16.03.2017 року.

Період, за який має бути нарахована пеня по даному виду, з урахуванням правового висновку ВС в справі № 564/2199/15-ц від 14.02.2018 року, з 20.02.2016 по 20.01.2017 (2111,72 грн. + 1794,83 грн. +1737,96 грн. + 1501,05 грн. +1345,52 грн. +1133,32 грн. +977,99 грн. + 784,89 грн. + 578,72 грн. +392,44 грн. + 210,96 грн. +24,92 грн.).

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 12 594,32 грн.

Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача 7 379,46, грн. Позов задоволено в сумі 190 921,85 грн., тобто задоволено 38,81 % позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 7379,46 грн. /а.с.4/. Відповідно 38,81 % від сплаченого позивачем судового збору становить -2863,79 грн.

На підставі цього суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині стягнення судових витрат з відповідача частково на суму - 2863,79 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 256 - 258, 267, 525, 526, 530, 550, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «СБЕРБАНК» заборгованість за кредитним договором № 130#4 від 19.11.2013 в сумі 190 921 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 85 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 97 756,58 грн., процентів за користування кредитом - 11 396,15 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 69 174,80 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 12 594,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» судовий збір в сумі 2863 (дві тисячі вісімсот шістдесят три) грн.79 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Повне найменування позивача та відповідача:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у селі Черськ Маневицького району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1

Відповідач: Акціонерное товариство «СБЕРБАНК» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, , МФО 320627, рахунок 37390504)

Суддя Р.Г. Равлінко