Cправа № 563/1417/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року

Корецький районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Загородько Н.А.

секретар судового засідання Заруцький А.О.

за участю:

представника позивача Васильчук К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Корецької міської ради до Державного реєстратора КП "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Здрок Ірини Олександрівни, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності,

встановив:

Корецька міська рада Рівненської області звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої 25.03.2003 року між Корецькою міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 0,013 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 для обслуговування торгового кіоску, договір зареєстрований в Книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі 25.03.2003 року, актовий запис № 20 на підставі рішення Виконачого комітету Корецької міської ради № 227 від 31.10.2002 року.

25.03.2019 року строк дії договору оренди земельної ділянки для обслуговування торгового кіоску - закінчився. В липні 2019 року на адресу Корецької міської ради надійшла позовна заява ОСОБА_1 до міської ради, голови Корецької міської ради Дмитрук Л.М., про визнання незаконними дій голови Корецької міської ради, визнання незаконним та скасування рішення Корецької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки укладеним на новий строк, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди. З долучених до позовної зави документів, а саме з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №71912961 від 01.11.2016 року, Корецькій міській раді стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано торгівельний кіоск, загальною площею 20,1 кв.м., власником якого є ОСОБА_1 ..

Кіоск внесено до Реєстру як об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 230 та внесено запис про право власності №17198531 від 26.10.2016 року державним реєстратором КП "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області Семенюк І.О.. В результаті чого було порушено права територіальної громади міста Корець в особі Корецької міської ради - як власника земельної ділянки на якій розміщено кіоск.

Оскільки власником зазначеної земельної ділянки є територіальна громада м.Корець, то безпідставна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на майно на зазначеній земельній ділянці порушує права власника щодо володіння, користування та розпорядження ділянкою.

Враховуючи, що дозвіл на будівництво об`єкту нерухомого майна міською радою не видавався, а земельна ділянка надавалася в оренду для обслуговування торгового кіоску, а не будівництва, Корецька міська рада вважає незаконним внесення відомостей про тимчасову споруду, а саме торгівельний кіоск, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як об`єкта нерухомості. Тому просить: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області Семенюк І.О., індексний номер 32145348 від 01.11.2016 та припинити зареєстроване на підставі цього рішення право власності №17198531 на торгівельний кіоск (власник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дата державної реєстрації: 26.10.2016, а також закрити розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 230 на торгівельний кіоск, площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити. Також додатково пояснила, що відповідачу жодних дозволів або рішень на будівництво будь-якого об`єкту нерухомості не надавалося. Крім того, земельна ділянка, на якій побудований кіоск, не сформована і не має кадастрового номеру.

Відповідач ОСОБА_3 (після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на " ОСОБА_5 ", згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ) в судове засідання не з`явилась, до суду подано заяву, в якій просить справу слухати без її участі.

Відповідач ОСОБА_1 як вбачається з підготовчого судового засідання та з його заяв, поданих до суду про закриття провадження, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та про застосування позовної давності, позов не визнає.

В судове засідання 08.09.2020 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав заяву про відкладення судового засідання, в зв`язку з прийнятими КМУ заходами у зв`язку з поширенням коронавірусу в Україні та несприятливими умовами в Рівненській області. Зазначене клопотання про відкладення розгляду справи, суд визнає необґрунтованим та вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Постанова Кабінету Міністрів України №211від 11.03.2020 не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях.

Клопотань про участь у судовому засіданні за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку поза межами суду, у випадку виникнення у сторони труднощів з явкою в судове засідання, відповідачем справи не подано.

Дане клопотання розцінюється судом як спроба затягування розгляду справи.

Слід зазначити, що раніше відповідачем подавалося клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з введенням по всій території України карантину (COVID 19).

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши подані матеріали, суд дійшов таких висновків.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною другою статті 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Таким чином, право власності на новостворену рухому річ виникає у особи, яка її виготовила (створила) в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з`являється об`єкт, який може кваліфікуватись як нова річ, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому йдеться про створення такого об`єкта для себе, оскільки, якщо він створюється за договором для іншої особи, він стає власністю цієї особи.

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст.6 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Положення ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст. 182 Цивільного кодексу України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає ніяких винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

За положеннями частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно.

Пунктами 1, 2 частини третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пунктом 4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально- культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Таким чином, проведення реконструкції малої архітектурної форми, тобто, споруди без улаштування фундаменту, яка встановлюється тимчасово, в нерухоме майно вимагало отримання належного дозволу органу державного архітектурно-будівельного контролю та належно затвердженого проекту.

Відповідач не надав суду жодних доказів та дозвільних документів на проведення такої реконструкції тимчасової споруди.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 а зареєстровано торгівельний кіоск, загальною площею 20,1 кв.м., власником якого є ОСОБА_1 .. Кіоск внесено до Реєстру як об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 230 та внесено запис про право власності №17198531 від 26.10.2016 року державним реєстратором КП "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області.

Підставою виникнення права власності, державний реєстратор зазначив технічний паспорт на будівлю торгівельного кіоску, проте згідно чинного законодавства технічний паспорт на будівлю - це документ, який містить у собі основні відомості та технічні характеристики об`єкту, є інформаційним, а не правовстановлюючим документом, тому як самостійна підстава для реєстрації права власності в жодному разі не може застосовуватися.

В матеріалах реєстраційної справи №230 на об`єкт нерухомого майна (торгівельний кіоск) за адресою: в АДРЕСА_1 , наявні лише: Технічний паспорт на будівлю торгівельного кіоску від 21.10.2016 року, Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 16.05.2000 року, Рішення Корецької міської ради №251 від 23.06.2001 року про присвоєння кіоску номеру " НОМЕР_3 ", Рішення Вищого адміністративного суду України від 16.10.2014 року, Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 30.06.2016 року у справі за №563/283/16-ц.

Порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від їх форми власності та призначення, способів проведення будівельних робіт і поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію, технічне переозброєння, реставрацію, капітальний ремонт (далі -будівництво) об`єктів - будівель, споруд, приміщень підприємств, їх окремих черг, пускових комплексів - станом на 2000 рік визначався положеннями Державних будівельних норм України, ДБН.А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Основні положення»

Відповідно до ДБН.А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Основні положення» закінчені будівництвом об`єкти, які не є державною власністю вводяться в експлуатацію за рішенням, що приймається державною технічною комісією.

Відповідно до 3.2. ДБН.А.3.1-3-94 Державні технічні комісії призначаються районними та міськими виконкомами місцевих Рад народних депутатів. В окремих випадках за дорученням виконкомів місцевих Рад народних депутатів державні технічні комісії можуть призначатися місцевими органами Державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до Акту державної технічної комісії, витребуваного з матеріалів реєстраційної справи, державна технічна комісія була призначена Корецькою міською радою, а не виконкомом міської ради, також в Акті не зазначено, яким рішенням призначено державну технічну комісію та визначено її склад.

Відповідно до пункту 3.3. ДБН.А.3.1-3-94 до складу державних технічних комісій включаються представники замовника, проектувальника, Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного нагляду, Державного пожежного нагляду, Державної екологічної інспекції, Держнагнядохоронпраці, Державної інспекції з енергозбереження та організації, яка здійснює будівництво. Згідно Додатку 4, що визначає форму акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації головою комісії має бути представник органу Державного архітектурно-будівельного контролю - в акті наданому з матеріалів реєстраційної справи у складі комісії взагалі відсутній представник органу ДАБК.

У ДБН.А.3.1-3-94 визначено повноваження Державних технічних комісій, які призначаються районними та міськими виконкомами Рад народних депутатів, зокрема у пункті 3.4. ДБН.А.3.1-3-94 зазначено, що такі комісії «приймають рішення про введення в експлуатацію промислових підприємств з кількістю працюючих в одну зміну більше 5 чоловік та виробничих приміщень і цехів площею понад 500 квадратних метрів» - як слідує з наведеного кіоск загальною площею 20,1 кв.м. не може вводитися в експлуатацію Державними технічними комісіями, які призначаються районними та міськими виконкомами Рад народних депутатів.

Результатом роботи державної технічної комісії відповідно до ДБН.А.3.1-3-94 є складання і підписання акта державної технічної комісії, в якому приймається рішення про готовність до введення об`єкта в експлуатацію.

Відповідно до пункту 3.10. ДБН.А.3.1-3-94 Акт державної технічної комісії затверджується органом, який призначив комісію. Як слідує з пункту 3.11. ДБН.А.3.1-3-94 підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є рішенням про готовність до введення в експлуатацію об`єкта, підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт, проте Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації затверджений не був, а тому не може вважатися рішенням про введення об`єкта в експлуатацію, та не може бути підставою для реєстрації права власності.

Крім зазначеного вище, відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у справі №332/609/17 від 21.01.2019 відповідно до статті 29 Закону України «Про планування та забудову територій», який був чинним до 12 березня 2011 року, дозвіл на виконання будівельних робіт надається Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з частиною п`ятою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набув чинності 12 березня 2011 року, контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

З огляду на наведене, проведення реконструкції малої архітектурної форми, тобто, споруди без улаштування фундаменту, яка встановлюється тимчасово, в нерухоме майно вимагало отримання належного дозволу державного архітектурно-будівельного контролю та належно затвердженого проекту.

Акт прийняття в експлуатацію малих архітектурних форм не є таким документом, і не може підміняти дозвільні та проектні документи органів державного архітектурно-будівельного контролю.

В даному випадку, відповідачу ОСОБА_1 жодних дозволів або рішень на будівництво будь-якого об`єкту нерухомості не надавалося, а лише на встановлення (а не будівництво) кіоску та його реконструкцію, згідно копії рішення виконкому Корецької міської ради № 307 від 25.10.1999 р..

Відповідач самочинно, без дозвільних документів, без згоди орендодавця земельної ділянки, здійснив реконструкцію торгівельного кіоску із тимчасової споруди у нерухоме майно шляхом побудови фундаменту.

Тобто відповідач, порушуючи діюче законодавство, переобладнав приміщення із тимчасової споруди у нерухоме майно і саме це зазначає як підставу для реєстрації за ним права власності. На думку суду це є неможливим, оскільки порушує встановлений порядок регулювання містобудівної діяльності.

За таких умов, суд вважає, що державний реєстратор неправомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності, всупереч вищезазначеним вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження, у зв`язку з непідсудністю справи Корецькому районному суду в порядку цивільного судочинства було відмовлено, оскільки спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу, оскільки спір щодо реєстраційних дій стосується спору про право цивільне.

В обгрунтуванні заяви про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 частково посилається на Кодекс адміністративного судочинства України, а саме просить суд застосувати шестимісячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів. Суд вважає, що в даній справі підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності не вбачається.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №821/406/17 спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Питання, що піднімалося відповідачем ОСОБА_1 щодо перебування на даний час на посаді Державного реєстратора ОСОБА_6 є несуттєвим, виходячи з вищевикладеного.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 181, 316, 319, 328, 331, 376 ЦК України, ст.ст.4, 12, 81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області ОСОБА_7 , індексний номер 32145348 від 01.11.2016 та припинити зареєстроване на підставі цього рішення право власності №17198531 на торгівельний кіоск (власник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дата державної реєстрації: 26.10.2016, а також закрити розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 230 на торгівельний кіоск, площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготолено 11.09.2020 року.

Суддя