Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 175/27/14-ц

провадження № 61-36224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на такі обставини. 19 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 65/ф/3, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 30 000 дол. США, на строк до 18 березня 2028 року. 19 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки без оформлення заставної № 65/ф/3/1з, за умовами якого банком прийнято в іпотеку належні майновому поручителю будинок та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 . 19 березня 2008 року укладені договори забезпечення: договір поруки № 65/Ф3/1П між банком, позичальником та ОСОБА_2 та договір поруки № 65/Ф3/2П між банком, позичальником та ОСОБА_3 . За договорами поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати перед банком за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору. 09 червня 2010 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Арма» (далі - ЗАТ «СК «Арма») укладений договір добровільного страхування майна, що є предметом застави, № 213-10300440, за умовами якого предмет іпотеки застрахований на період з 10 червня 2010 року до 09 червня 2011 року. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 13 квітня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 65/ф/3 у розмірі 18 628,57 дол. США та 109 747,76 грн.

У зв`язку з викладеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року № 65/ф/3 у розмірі 18 628,57 дол. США та 109 747,76 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання вимог договору іпотеки від 19 березня 2008 року № 65/ф/3/1з щодо страхування предмета іпотеки у розмірі 14 848,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 8 916,29 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2008 року №65/ф/3 у розмірі 18 628,57 дол. США та 109 747,76 грн, що складається з поточних зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі 12 213,50 дол. США, прострочених зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом у розмірі 6 357,21 дол. США та 57,86 дол. США пені, нарахованої за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, у розмірі 109 747,76 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання вимог договору іпотеки від 19 березня 2008 року №65/ф/3/1з щодо страхування предмета іпотеки у розмірі 14 848,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у банку виникли підстави вимагати дострокового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а саме повернення всієї суми кредиту, належних до сплати процентів та сплати пені, а також вимагати від майнового поручителя сплатити штраф за невиконання вимог договору іпотеки щодо страхування предмета іпотеки.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами встановлено, що при отриманні кредиту ОСОБА_1 не був ознайомлений з більшістю істотних умов кредитного договору, не погоджував всі істотні умови договору, не в повному обсязі досліджено банківський розрахунок заборгованості, не обґрунтовано, коли відбулось прострочення та в якому розмірі виникла заборгованість, неправомірно стягнуто штраф за невиконання умов договору іпотеки, не задоволено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, не враховано, що банк звернувся з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з пропуском шестимісячного строку, суд не зупинив провадження до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до банку про визнання недійсним кредитного договору.

У травні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому воно просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 19 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 65/ф/3, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 30 000 дол. США із розрахунку сплати 13,3 % річних у валюті за користування кредитом строком до 18 березня 2028 року включно (т. 1, а. с. 4-6). Факт отримання ОСОБА_1 кредиту підтверджують виписка з рахунку від 19 березня 2008 року № 9 (т. 1, а. с. 7), заява на видачу готівки від 19 березня 2008 року № 182_80 (т. 1, а. с. 8), виписка/особовий рахунок від 19 березня 2008 року підписана особисто позичальником (т. 1, а. с. 9 - 12).

19 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки без оформлення заставної № 65/ф/3/1з, за умовами якого банком прийнято в іпотеку належні майновому поручителю будинок та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 13-16).

19 березня 2008 року укладені договори забезпечення: договір поруки № 65/Ф3/1П між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 17-18) та договір поруки № 65/Ф3/2П між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 19-20), за якими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися відповідати перед банком за виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

09 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «СК «Арма» укладений договір добровільного страхування майна, що є предметом застави, № 213-10300440, за умовами якого предмет іпотеки застрахований на період з 10 червня 2010 року до 09 червня 2011 року (т. 1, а. с. 21-23).

22 березня 2012 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направлено відповідачам претензію про сплату заборгованості за процентами у розмірі 226,44 дол. США.

Підпунктом 3.3.4 договору іпотеки передбачено обов`язок майнового поручителя на весь період дії договору іпотеки застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від нещасних ризиків за цим видом страхування та вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування.

Відповідно до підпункту 3.3.13 кредитного договору позичальник зобов`язався вчиняти всі необхідні дії договору страхування предмета іпотеки, зокрема, вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов`язання за кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше ніж на наступний рік.

Згідно з підпунктом 3.2.5 кредитного договору у разі неналежної сплати страхових платежів за договором страхування майна (що аналогічно відсутності діючого договору страхування майна) банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Відповідно до пункту 4.2 договору іпотеки, в разі невиконання вимог підпунктів 3.3.1. - 3.3.13 цього договору іпотекодавець сплачує іпотекодержателю штраф в розмірі 5 % від вартості предмета іпотеки, зазначеної в пункті 2.3. цього договору.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання кредиту; 7) інші умови, визначені законодавством (частина четверта статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Суди попередніх інстанції, встановивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, наявність між сторонами договірних відносин, неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 на час пред`явлення позову умов кредитного договору, а відповідачем ОСОБА_2 - умов іпотечного договору, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Суди зазначили, що з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як із позичальника і поручителів, підлягає стягненню заявлена банком заборгованість, розмір якої відповідає умовам договору та вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про неналежне мотивування судами наявності заборгованості на час звернення банку до суду є необґрунтованими та неконкретними.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника про незастосування судом наслідків спливу позовної давності. Такі доводи є суперечливими, оскільки заявник, стверджуючи про відсутність простроченої заборгованості на час пред`явлення позову, водночас зазначає про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності.

Як на підставу застосування наслідків спливу позовної давності, а також припинення поруки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявник посилається на те, що 22 березня 2012 року банк надсилав відповідачам претензію про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором.

Проте суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що така вимога банку стосувалася лише необхідності сплати прострочених платежів, а не дострокового повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_1 в період з 19 березня 2008 року до грудня 2013 року здійснював платежі на виконання умов кредитного договору від 19 березня 2008 року № 65/ф/3. З позовом до суду банк звернувся у січні 2014 року, тобто у межах позовної давності.

Наведене свідчить про необґрунтованість доводів касаційної скарги як про сплив позовної давності на час пред`явлення банком позову, так і про припинення поруки в цілому чи за окремими платежами.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителі рішення судів попередніх інстанцій не оскаржували.

Крім того, суди дійшли висновку про те, що ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, порушено положення кредитного договору та договору іпотеки (підпункт 3.3.14. договору іпотеки), так як фактично здійснено страхування предмета іпотеки лише на період з 10 червня 2010 року до 09 червня 2011 року, унаслідок чого з нього підлягає стягненню штраф, що відповідає положенням укладених між сторонами договорів.

Відповідач ОСОБА_2 судові рішення в указаній частині не оскаржував.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника про те, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до банку про визнання недійсним кредитного договору.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду згаданої заявником іншої справи, оскільки наявні докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до непогодження із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко