Постанова

Іменем України

10 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 527/2627/18

провадження № 61-22007св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібної Світлани Сергіївни,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2019 року у складі судді Павлійчук А. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Дорош А. І., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання незаконними дій та бездіяльності нотаріуса, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щодержавним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібною С. С. 06 жовтня 2017 року видані такі свідоцтва про право на спадщину за законом: ОСОБА_2 згідно зі спадковою справою № 104 за 2016 рік, зареєстрованою у реєстрі за № 1-797 (бланк НМТ 191055); ОСОБА_3 згідно зі спадковою справою № 104 за 2016 рік, зареєстрованою у реєстрі за № 1-798 (бланк НМТ 191056); ОСОБА_4 згідно зі спадковою справою № 104 за 2016 рік, зареєстрованою у реєстрі за № 1-799 (бланк НМТ 191057).

Вказував на те, що у вказаних свідоцтвах реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_3 не відповідає дійсності, свідоцтва використовуються для організації цілого ряду заяв про начебто вчинення кримінальних правопорушень і як підстава для визнання потерпілими та цивільними позивачами. Нотаріус Погрібна С. С. незаконно обмежила ОСОБА_2 у здійсненні її права як члена сім`ї, що пережила свого чоловіка, незаконно фальсифікувала перехід прав та обов`язків (спадщини) від ОСОБА_6 (спадкодавця), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його дружини ОСОБА_2 (спадкоємця), порушила вимоги закону і незаконно розподілила спадкові майнові права та спадкове майно між спадкоємцями, незаконно позбавила ОСОБА_2 права на спадкування частки у праві спільної сумісної власності майна подружжя, визначила частки в статутному капіталі Агрофірми «Славутич» на підставі правочину, який за півтора року до цього припинили своє існування.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просив визнати недійсним та скасувати:

свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06 жовтня 2017 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібною С. С. згідно зі спадковою справою № 104 за 2016 рік, зареєстрованою у реєстрі за № 1-797 (бланк НМТ 191055) ОСОБА_2 ;

свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06 жовтня 2017 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібною С. С. згідно зі спадковою справою № 104 за 2016 рік, зареєстрованою у реєстрі за № 1-798 (бланк НМТ 191056) ОСОБА_3 ;

свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06 жовтня 2017 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібною С. С. згідно зі спадковою справою № 104 за 2016 рік, зареєстрованою у реєстрі за № 1-799 (бланк НМТ 191057) ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмолено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, установивши, що ОСОБА_1 немає жодного відношення до спадкового майна, не є спадкоємцем будь-якої черги, не був разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 співзасновником Агрофірми «Славутич», а також не є кредитором чи боржником спадкодавця чи його спадкоємців, дійшов висновку про те, що позивач не довів порушення його прав чи інтересів оспорюваними свідоцтвами про право на спадщину за законом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог, не врахували, що спадкоємці ОСОБА_6 в установленому законом порядку не набули право на участь в Агрофірмі «Славутич».

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 зверталася до державного нотаріуса Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібної С. С. із заявою про те, що вона не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_6 .

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У січні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з положеннями статей 4 та 7 Установчого Договору про створення та діяльність сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Славутич», зареєстрованого рішенням Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області від 19 червня 2001 року №263, визначено розподіл часток учасників підприємства в наступному порядку: ОСОБА_6 - 20 400,00 грн, що складає 60 % статутного фонду підприємства; ОСОБА_7 - 13 600,00 грн, що складає 40 % статутного фонду підприємства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилась спадщина.

05 липня 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до Глобинської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 , справжність підпису на яких засвідчена секретарем виконавчого комітету Горбівської сільської ради Заблоцькою Н. О. 10 березня 2016 року.

06 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір про поділ спадкового майна, який посвідчено державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області Погрібною С. С.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору, спадкове майно складається із:

- земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,0700 га, розташованої на території Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, вартістю 113 767,32 грн. Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ПЛ №009116;

- 7/8 частки земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,0700 га, розташованої на території Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, вартістю 8 307,99 грн. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Люба Ж. М. приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу 03 червня 2014 року за р. № 497;

- земельної ділянки, переданої для ведення особистого селянського господарства розміром 1,93 га, розташованої на території с. Сидори Горбівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, державний акт на право приватної власності на землю серія Р3 № 649311;

- житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- статутного капіталу Агрофірми «Славутич», розміром 20 400,00 грн, що становить 60 % статутного фонду;

- грошового вкладу, що знаходиться в ТВБВ № 10016/089 м. Глобине, вул. Центральна, 210 філія Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» на картковому рахунку: № НОМЕР_1 - 207 962,83 грн, на підставі довідки, виданої ТВБВ № 10016/089 19 вересня 2017 року № 140;

- грошових вкладів, що знаходяться в АДРЕСА_2 , Друге Глобинське відділення АТ «Райфайзен Банк Аваль» на картковому рахунку № НОМЕР_2 -1 036,63 EUR, на картковому рахунку № НОМЕР_3 - 40 149,22 грн, на поточному рахунку № НОМЕР_4 , МФО 380805 - 886 825,75 грн, на депозитному рахунку № НОМЕР_5 , МФО 380805 - 430 868,92 грн на підставі довідки, виданої 21 вересня 2017 року № В66/61-68;

- автомобіля марки «OPEL», модель VECTRA, 2003 року випуску, номер шасі (рами, кузова, коляски) № НОМЕР_6 , на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_7 , виданого Семенівським МРЕВ у Полтавській області, 17 грудня 2003 року;

- автомобіля марки «NISSAN», модель X-TRAIL, 2013 року випуску, номер шасі (рами, кузова, коляски) № НОМЕР_8 , легковий універсал В, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_9 , на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_10 , виданого Семенівським ВРЕР ДАІ в Полтавській області, 31 серпня 2013 року;

- трактора марки ЮМЗ, модель Д-65, 1972 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , на підставі технічного паспорта серія НОМЕР_12 , виданого 02 грудня 1992 року.

Також сторони за взаємною згодою вирішили, що статутний капітал Агрофірми «Славутич» розміром 20 400,00 грн, що становить 60 % статутного фонду Агрофірми «Славутич», перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням домовленостей за цим договором, у власність дочок спадкодавця: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також дружини спадкодавця - ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою від 20 вересня 2017 року № 56, виданої Агрофірмою «Славутич» за підписом директора АФ «Славутич» ОСОБА_7 та головного бухгалтера ОСОБА_3, статутний капітал Агрофірми «Славутич» становить 34 000,00 грн, із них розмір внеску засновників до статутного фонду складає: ОСОБА_6 - 20 400,00 грн, що становить 60 % статутного фонду; ОСОБА_7 -13 600,00 грн, що становить 40 % статутного фонду.

06 жовтня 2017 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Погрібною С. С. видані свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (дружина) на 1/3 частку; ОСОБА_3 (дочка) на 1/3 частку; ОСОБА_4 (дочка) на 1/3 частку.

Спадщина, на яку в указаних частках видані свідоцтва, складається із: статутного капіталу Агрофірми «Славутич» (Код ), розмір внеску до статутного фонду якого складає 20 400,00 грн, що становить 60 % статутного фонду Агрофірми «Славутич» (з правом участі в діяльності Агрофірми «Славутич»), що належав померлому ОСОБА_6 на підставі Установчого договору про створення та діяльність Агрофірми «Славутич», зареєстрованого Глобинською районною державною адміністрацією Глобинського району Полтавської області, Рішення № 263 від 19 червня 2001 року, Статуту Агрофірми «Славутич», зареєстрованого Глобинською районною державною адміністрацією Глобинського району Полтавської області 24 лютого 1998 року (зміни до Статуту зареєстровано Глобинською районною державною адміністрацією Глобинського району Полтавської області Рішення № 263 від 19 червня 2001 року).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями ОСОБА_6 першої черги за законом.

ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_6 , не був разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 співзасновником Агрофірми «Славутич», а також не є кредитором чи боржником спадкодавця чи його спадкоємців.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Подібний за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили із того, що захисту підлягає тільки порушене право.

Установивши, що позивач не довів порушення оспорюваними свідоцтвами про право на спадщину за законом його прав чи інтересів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄМПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), § 2).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк І. А. Воробйова Р. А. Лідовець