Провадження №4-с/521/19/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я., дослідивши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нісан Мотор Україна» позивач ОСОБА_1 , відповідач 2: ТОВ «Прайм Кар» на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця Іванова Андрія Валерійовича ,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нісан Мотор Україна» у якій воно просить поновити строк на її подання та визнати неправомірними дії приватного виконавця Іванова Андрія Валерійовича щодо примусового стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нісан Мотор Україна» визнати протиправним та скасувати рішення приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, а також зобов`язати приватного виконавця Іванова А.В. повернути суму стягнутих коштів розмірі 2302252,15грн..

За змістом п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Вивчивши матеріали скарги, вважаю, що скарга подана з порушенням вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Положеннями розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачено можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги щодо форми та змісту скарги у виконавчому провадженні, яка крім іншого, має містити повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником (п. 2 ч. 4).

Відповідно до змісту п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» такі скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, які передбачені положеннями ЦПК і ГПК, та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження». Також вказано, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді цих скарг, до цих скарг мають застосовуватися положення ЦПК і ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Положеннями ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначено вимоги до змісту позовної заяви, яка крім іншого, повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти (п. 2 ч. 3).

При цьому, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Водночас заявником у поданій скарзі заявником не у повному обсязі виконано вимоги п. 2 ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 ч. 3 ст. 75 ЦПК України, оскільки не вказано як сторону справи стягувача у виконавчому провадженні, у межах якого подано скаргу, та відомості про нього.

З врахуванням викладеного, заявнику слід уточнити суб`єктний склад сторін поданої скарги, шляхом зазначення відомостей щодо стягувача, які передбачені п. 2 ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Згідно ч.5ст.177ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Також, заявником не дотримано вимоги статті 95 ЦПК України, а саме не засвідчено належним чином документи додані до скарги, а саме постанови головного державного виконавця.

Частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Також ч.2 ст. 183 ЦПК України визначено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Отже, зазначена скарга підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ЦПК України, а саме матеріали скарги не містять:

- доказів надіслання іншим заінтересованим особам примірнику скарги з долученим до неї документами.

Так, щодо строків подання скарги заявник зазначає, що просить поновити строк для звернення зі скаргою з моменту винесення ухвали окружного адміністративного суду міста Києва 17.06.2020 року до моменту фактичного звернення на пошту 21.08.2020 року.

Однак, до суду 01.09.2020 року надійшли заперечення на клопотання про поновлення строку на звернення зі скаргою на рішення , дії та бездіяльність приватного виконавця поданого представником стягувача ОСОБА_1 адвокатом Євценко Р.І.в якому він посилається на те, що виконавчі провадження за виконавчими листами було закінчено 20.01.2020 року, і того ж дня представник ТОВ «Ніссан Мотор України» ознайомився з матеріалами провадження, про що наявна відповідна відмітка.

Враховуючи, що в заяві ТОВ «Ніссан Мотор Україна» зазначений період не охоплений поясненнями, суд звертає увагу заявника щодо надання пояснень з даного приводу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням доступу до суду.

За таких обставин, дану скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нісан Мотор Україна» заінтересовані особи ОСОБА_1 , ТОВ «Прайм Кар» на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця Іванова Андрія Валерійовича - залишити без руху.

Установити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити скаржнику, що в разі неусунення недоліків скарги у вказаний строк, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що заява на усунення недоліків скарги повинна відповідати вимогам ст. 183 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Суддя: Д.Я. Роїк