Справа №2-2514/06
Провадження №2-р/522/7/20
УХВАЛА

24 лютого 2020 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши в судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Олексія Вікторовича про роз`яснення судового рішення у цивільній справі №2-2514/06 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходилася справа за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.09.2006 року визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 28.01.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Дєордієвою І.В. недійсним.

До суду 30.01.2020 року надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Морозова О.В., в якій просив роз`яснити рішення суду ухвалене Приморським районним судом м.Одеси 25.09.2006 року по вищезазначеній справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що згідно довідки КП «БТІ» ОМР від 08.08.2018 року №496382.72.18 вбачається, що станом на 31.12.2012 рік за ОСОБА_1 і досі зареєстровано на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.01.2003 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який заочним рішенням від 25.09.2006 року визнано недійсним. Отже, незважаючи на наявність вищевказаного рішення суду, при наявності державної реєстрації права власності, фактично визнається належність ОСОБА_1 вказаної спірної квартири на праві власності. Вважає, що рішення суду від 25.09.2006 року не виконано, у зв`язку з чим змушений був звернутися з зазначеною заявою, а саме, просив суд роз`яснити чи є рішення суду від 25.09.2006 року по справі №2-2514/2006 підставою для припинення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.02.2020 року було призначене судове засідання з приводу розгляду заяви представника ОСОБА_1 на 17.02.2020 року.

У судове засідання призначене на 17.02.2020 року сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає суду розглянути заяву.

Згідно ч.3 ст.271 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 24 лютого 2020 року.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.09.2006 року визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладениц 28.01.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Дєордієвою І.В. недійсним.

В своїй заяві про роз`яснення рішення суду представник ОСОБА_1 посилається на те, що згідно довідки КП «БТІ» ОМР від 08.08.2018 року №496382.72.18 вбачається, що станом на 31.12.2012 рік за ОСОБА_1 14.03.2003 року зареєстровано на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.01.2003 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

До укладання договору дарування від 28.01.2003 року зазначена квартира належала дарителю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 15.07.1999 року за р.№7-15680 та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі №223 пр.; на сторінці №25; за реєстровим №93.

28.01.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_3 подарував належну йому на праві власності квартиру, а ОСОБА_1 прийняв її в дарунок.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 15 років є психічно хворим і згідно Висновку №145 комісійної стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 19.12.2003 року на момент укладання зазначеного договору дарування не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Дані обставини були встановлені судом при розгляді справи, про що зазначено в мотивувальній частині рішення.

Заочним рішенням від 25.09.2006 року зазначений правочин визнано недійсним. Отже, незважаючи на наявність вищевказаного рішення суду, при наявності державної реєстрації права власності, фактично визнається належність вказаної спірної квартири АДРЕСА_1 на праві власності за ОСОБА_1 .

Проте, після набрання законної сили рішення від 25.09.2006 року, за ОСОБА_1 на праві власності й досі зареєстровано квартира АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що у зв`язку з відсутністю у рішенні вказівок на те, що дане рішення є підставою для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , рішення суду від 25.09.2006 року по справі №2-2514/2006 не виконане.

Таким чином, з матеріалів цивільної справи та заяви про роз`яснення рішення суду вбачається, що зазначене рішення суду не виконано.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В силу ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За положеннями п.п.1, 5, 6 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

При цьому, згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

На підставі ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Правила щодо обов`язковості виконання судових рішень законодавцем також закріплені й, зокрема, у ст.13, п.5 ч.4 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.7 ч.3 ст.2, ст.18 ЦПК України тощо.

Відтак, проаналізувавши наведені норми законодавства у їх сукупності, приймаючи до уваги той факт, що рішенням суду від 25.09.2006 року судом визнано недійсним договір дарування, який є недійсним з моменту його вчинення та не створює жодних правових наслідків, суд приходить до висновку, що на підставі зазначеного рішення має бути скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

Керуючись ст.ст.313, 258260, 268, 271 ЦПК України, ст.ст.215, 216, 236 ЦК України, ст.ст.4, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Олексія Вікторовича про роз`яснення судового рішення задовольнити.

Роз`яснити, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25.09.2006 року, ухвалене по справі №2-2514/2006, є підставою для органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 24 лютого 2020 року.

Суддя Л.В.Домусчі