ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м.Суми

Справа №591/1821/19

Номер провадження 22-ц/816/483/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостика С. Г.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення виготовлено 17 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26 травня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 03 березня 2019 року становить 23 188 грн 67 коп., з яких: 9082 грн 98 коп. заборгованість за тілом кредиту; 5537 грн 16 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 6172 грн 34 коп. пеня за прострочене зобов`язання; 815 грн 78 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина), 1080 грн 41 коп. штраф (процентна складова).

Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23 188 грн 67 коп. за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року та судові витрати.

Зарічний районний суд м. Суми рішеннямвід 17 грудня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у зв`язку з його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Також одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

Зазначає, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі, відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відповідно до підписаної анкети-заяви відповідач ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, так як суть договору приєднання і полягає в тому що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої остання отримала платіжну картку кредитка «Універсальна». Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 12).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 13-28).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 03 березня 2019 року становить 23 188 грн 67 коп., з яких: 9082 грн 98 коп. заборгованість за тілом кредиту; 5537 грн 16 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 6172 грн 34 коп. пеня за прострочене зобов`язання; 815 грн 78 коп. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. штраф (фіксована частина), 1080 грн 41 коп. штраф (процентна складова) (а. с. 7-11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, а Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, строків дії договору, відсоткової ставки, умов щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) тощо. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, навіть з переплатою, то підстави для стягнення заборгованості відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, встановивши обставини того, що в Анкеті-заяві позичальника від 26 травня 2011 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, отримуючи 26 травня 2011 року платіжну картку кредитку «Унівесальна», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, суд дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 травня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Стосовно вимог позивача про повернення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, колегія суддів зазначає наступне:

Банком в обґрунтування своїх позовних вимог надано суду 2 розрахунки: перший за період з 07 квітня 2014 року по 31 жовтня 2015 року; другий за період з 01 листопада 2015 року по 03 березня 2019 року.

З другого розрахунку вбачається, що банк ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту 9082 грн 98 коп. та простроченим тілом кредиту 5537 грн 16 коп., що у підсумку складає суму 14 620 грн 14 коп.

Крім того, з другого розрахунку вбачається, що банк за рахунок кредиту здійснював погашення відсотків на загальну суму 14 340 грн 66 коп (4-та колонка розрахунку).

З розрахунку за період з 07 квітня 2014 року по 31 жовтня 2015 року вбачається, що позивач нараховував відсотки за користування кредитними коштами, право на нарахування яких, як вже було зазначено вище, позивач не мав, та на погашення яких згідно даного розрахунку спрямовував кошти відповідача на загальну суму 5086 грн 18 коп. (11-та колонка першого розрахунку).

Отже, враховуючи, що банк просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту (9082 грн 98 коп.) та простроченим тілом кредиту (5537 грн 16 коп.), що у підсумку складає 14 620 грн 14 коп., та до якої банк включив відсотки, які погашав за рахунок кредиту, в розмірі 14 340 грн 66 коп. та крім того, кошти, які відповідач сплачувала за період з 07 квітня 2014 року по 31 жовтня 2015 року), частково спрямовував на сплату процентів (5083 грн 18 коп.), відтак заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту відсутня.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, відтак підстави для стягнення боргу з відповідача відсутні, проте місцевий суд помилково вважав встановленою ту обставину, що відповідач фактично використала 67 149 грн 06 коп., хоча з наданого банком розрахунку, який складається фактично з двох розрахунків, з першого розрахунку за період з 07 квітня 2014 року по 31 жовтня 2015 року неможливо встановити фактичні витрати кредитних коштів, оскільки відповідна колонка у ньому відсутня.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності змінити рішення суду, виключивши з його мотивувальної частини вказівку суду про визнання встановленою обставину того, що відповідач фактично використала 67 149 грн 06 коп. кредитних коштів.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 3; 376 ч. 1 п. 3; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виключившивказівку про визнання встановленою обставину фактичного використання відповідачем 67 149 гривень 06 копійок кредитних коштів.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик