Справа № 373/238/19
Номер провадження 2/373/28/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, Київської області в складі:

головуючого судді Керекези Я.І.,

за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №373/238/19 за позовом Переяславської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,

представник позивача ОСОБА_4 ,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Панченко Т.А.-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2016 року, видане приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. на ім`я ОСОБА_1 (реєстровий № 1120), на земельну ділянку, кадастровий номер :01:064:0502, що розташована по АДРЕСА_1 ; визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки № 1295 від 28 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М, та договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 1292 від 28 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М., що були укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та скасувати їх державну реєстрацію. Судовий збір просить стягнути із відповідачів.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та на земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем після її смерті був син ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області 22 червня 2016 року звернулася до Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори із листом № 07-1-1220 про вжиття заходів щодо охорони безхазяйного майна. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2016 року було встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_1 15 липня 2016 року приватним нотаріусом Кучеренко Н.М. на підставі вищезазначеного рішення суду на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 . Про рішення Баришівського районного суду від 13 червня 2016 року представник міської ради дізнався випадково, подав апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої дане рішення було скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року було частково задоволено позов Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування його державної реєстрації. Даним рішення було визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2016 року, видане на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. (реєстровий № 1120), яким було посвідчене його право власності на спірний житловий будинок. Не зважаючи на наявність спору стосовно даного будинку, він був відчужений відповідачем ОСОБА_1 28 жовтня 2016 року відповідачу ОСОБА_2 . Вважає, що, оскільки ОСОБА_1 був усунений від спадкування майна ОСОБА_6 , інші спадкоємці відсутні, то його майно має бути визнане відумерлою спадщиною та перейти у розпорядження територіальної громади.

02 квітня 2019 року представником відповідача Панченко Т.А. був поданий відзив на позов(т.1, а.с.10-151), в якому вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що її довіритель є добросовісним набувачем спірного майна.

15 квітня 2019 року представник відповідача Панченко Т . А. подала до суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 (т.1, а.с.154-156).

03 червня 2019 року представник відповідача Панченко Т.А. подала до суду заяву про витребування доказів (т.1, а.с.165-167).

Ухвалою від 05 червня 2019 року клопотання представника відповідача було задоволено (т.1, а.с.177). Витребувано із Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області цивільну справу № 373/2227/16 за позовом Переяслав-Хмельницької міської ради до ОСОБА_1 по визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6

05 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, поскільки рішення по даній справі може вплинути на обсяг його майнових прав (т.1, а.с.169-173).

Ухвалою від 27 червня 2019 року було залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (т.2, а.с.6).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав і просив його задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем.

Відповідач ОСОБА_1 вважає, що позов не підлягає до задоволення. Він прийняв спадщину за наявності доказів його родинних відносин із спадкодавцем. Прийнявши спадщину, продав будинок і земельну ділянку ОСОБА_2 , розмістивши відповідну об`яву про продаж на інтернет сайті.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Панченко Т.А. позов не визнали, заперечують проти його задоволення. Посилаються на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем даного майна. Приїхавши із зони проведення АТО влітку 2016 року вирішив купити будинок. На відповідних інтернет сайтах знайшов оголошення про продаж будинку, зв`язався із продавцем, якого раніше не знав. Перед оформленням купівлі-продажу нотаріус перевірив наявність заборон, яких не було виявлено в Державних реєстрах. Про наявність судових спорів щодо цього майна дізнався лише після купівлі.

Третя особа ОСОБА_3 вважає, що позов не підлягає до задоволення. Він дійсно спілкувався із спадкодавцями ОСОБА_9 , допомагав їм та здійснив поховання. Про наявність у ОСОБА_10 брата знав зі слів його матері. Познайомився після поховань, коли він приїхав оформляти спадкове майно. Була проведена відповідна експертиза, яка підтвердила наявність родинних відносин померлого ОСОБА_10 і ОСОБА_1 . Чи знав ОСОБА_2 . ОСОБА_1 до купівлі будинку, не знає.

Судом встановлено наступне.

З матеріалів спадкової справи після померлого ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 06 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області (т.1, а.с.207).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 12 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції у Київській області (т.1, а.с.190).

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яка складається із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502), та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

19 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (т.1, а.с.187).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2016 року було встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.205).

15 липня 2016 року ОСОБА_1 було видані свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 на наступне майно:

- на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502), що розташована по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.115) ;

- на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді на запит приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Кучеренко Н.М. № 330/01-16 від 25 серпня 2016 року неможливо вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, що розташоване по АДРЕСА_1 , оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 за заявою спадкоємця була заведена спадкова справа і видане свідоцтво про право на спадщину за законом (т.1, а.с.43).

З ухвали Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року вбачається, що вищезазначене рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 червня 2016 року скасоване в зв`язку з тим, що питання щодо спадкування вказаного майна повинно вирішувати в позовному провадженні, оскільки територіальна громада м. Переяслав-Хмельницького оспорює право ОСОБА_1 на вказане майно.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року було задоволено заяву ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин . Даним рішенням було встановлено факт, що ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_1 по батьковій лінії.

Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року вищезазначене рішення було скасоване і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні заяви (т.1, а.с.16-21).

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року рішення суду апеляційної інстанції було залишене без змін (т.1, а.с.22-30).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року було частково задоволено позов Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації. Було визнано недійсним та скасувано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 липня 2016 року, що видане приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. на ім`я ОСОБА_1 , реєстровий № 1120, що посвідчує його право в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 (т.1, а.с.31-34).

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502) та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (т.1, а.с.35-38).

Підставою набуття ним права власності на вищезазначене майно стали договори купівлі-продажу від 28 жовтня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М. (реєстрові №№ 1292, 1295) (т.1, а.с.58-59, 101-102).

Ухвалою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року було накладено арешт на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :01:064:0502) та на житловий будинок (загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м.), що розташовані по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.39-41).

Відповідно до постанови державного виконавця від 04 лютого 2019 року ухвала від 28 січня 2019 року була виконана і накладено арешт, на зазначене у ній мано (т.1, а.с.44-45).

Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 16, 84, 86 та 89 ЦК України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

В судовому засіданні встановлено, що рішення про встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_10 , яке стало підставою для видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом, скасоване судом апеляційної інстанції. Тобто, юридичний факт, який надавав ОСОБА_1 підстав набути право на спадкування після смерті ОСОБА_10 , а саме їх спорідненість, відсутній., що, в свою чергу, є підставою визнання недійсними і свідоцтв про право на спадщину за законом, які були отриманні ним.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_1 не мав права на спадкування після його смерті.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

У відповідності до приписів статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є вимога про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц. Крім того, в даній постанові Велика Палата посилається і на висновок Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), відповідно до якого власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Із копій договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28 жовтня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М., вбачається, що його сторонами є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 набув права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, які визнані судом недійсними.

Разом з тим, позивач (Переяславська міська рада) не є стороною оскаржуваних договорів купівлі-продажу, вважає себе власником спірного майна, однак не заявляє вимог про витребування такого майна в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України, тому суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, в задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки слід відмовити.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню із відповідача ОСОБА_1 підлягає судовий збір в розмірі 1921 грн. за вимогу про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 202, 215, 1216, 1217, 1262, 1296, 1297, 1301 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Переяславської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину та визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.07.2016, видане приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Кучеренко Н.М. на ім`я ОСОБА_1 , реєстровий № 1120 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:064:0502, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Переяславської міської ради судовий збір в розмір 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Переяславська міська рада, ідентифікаційний код 04054978, місце знаходження: вул. Богдана Хмельницького, 27/25, м. Переяслав;

відповідач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

третя особа ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Складення рішення в повному обсязі вчинено 24.02.2020.

Суддя: Я. І. Керекеза