"04" вересня 2020 р. Справа № 363/3218/16-ц
УХВАЛА

Іменем України

4 вересня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Петранюк П.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 5 грудня 2016 року в цивільній справі за позовом ВРКП «Тепломережа» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення,

встановив:

05 грудня 2016 року в цій справі ухвалено заочне рішення, яким вказаний позов задоволено, з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» солідарно стягнуто заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 6 979 грн. 29 коп. та судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1 378 грн. та витрат на публікацію оголошення про виклик відповідачів в розмірі 400 грн., а всього 8 757 грн. (вісім тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 29 (двадцять дев`ять) коп.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року виправлено описку в рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та виданих на його підставі виконавчих листах №363/3218/16-ц від 30 травня 2017 року, в яких зазначено прізвище відповідачки ОСОБА_2 , замість невірного ОСОБА_4 .

В поданій заяві відповідачка ОСОБА_1 порушує питання про скасування згаданого рішення і необхідність призначення справи до судового розгляду.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі в установленому законом порядку про розгляд справи не повідомлені, судові виклики особисто не отримували, а оголошення в засобах масової інформації про їх виклик має помилку в написанні прізвища відповідачки ОСОБА_2 . Також стверджувала, що розмір нарахованої позивачем заборгованості є завищеним і необґрунтованим. Також зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачам направлявся на укладання договір про надання послуг з централізованого опалення й ставить під сумнів правильність показів лічильника.

Заслухавши відповідачку ОСОБА_1 на підтримання заяви, заперечення представника позивача, дослідивши справу, суд дійшов таких висновків.

Згідно вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 02 вересня 2016 року відповідачка ОСОБА_1 з 12 жовтня 1999 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , на яку судом неодноразово направлялися судові виклики, однак вся поштова кореспонденція поверталася за не запитом та закінченням терміну зберігання.

Крім того, відповідачі по справі повідомлялися про її розгляд справи шляхом публікації відповідного оголошення в пресі.

Також встановлено, що згідно довідки КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №1016 від 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , які мають утримувати своє майно згідно ст.ст. 319, 322 ЦК України та оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і з урахуванням правової позиції Верховного Суду в справі №401/710/15-ц в постанові від 15 березня 2018 року.

При розгляді справи судом встановлено, що розмір заборгованості відповідачів за надані комунальні послуги у виді централізованого опалення в період з 01 жовтня 2014 року по 31 липня 2016 року становив 6 979 грн. 29 коп., що підтверджувалося поданою суду довідкою про проведення нарахувань за комунальні послуги від 15 серпня 2016 року.

У поданій заяві відповідачкою ОСОБА_1 піддано сумніву розмір нарахованої та стягнутої судом заборгованості, з посиланням на те, що в довідці про проведення нарахувань за комунальні послуги від 15 серпня 2016 рокуне відображені всі здійснені нею оплати послуг, зокрема за жовтень 2014 року та за жовтень 2015 року.

Разом з тим, як вбачається з поданих відповідачкою ОСОБА_1 квитанцій, такі оплати останньою здійснені 14 лютого 2018 року, тобто більше ніж через рік після ухвалення судом заочного рішення по справі.

Що стосується посилань ОСОБА_1 на відсутність в матеріалах справи даних про належне встановлення та обслуговування лічильника, на підставі показів якого проводилося нарахування за спожиті комунальні послуги, то суд зазначає наступне.

При ухваленні рішення по справі розмір нарахованої відповідачам заборгованості сумнівів у суду не викликав, а тому підстав для додаткової перевірки її розміру судом не встановлено.

Належні, допустимі і достатні докази на підтвердження неправильності показників лічильника у період виникнення заборгованості стороною відповідача суду не подано.

Крім того, представником позивача суду подано свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №24-1-1/2299 від 16 липня 2014 року, яке було чинне до липня 2016 року.

Відтак, належних, допустимих та достатніх доказів того, що розмір заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, що стягнуті з відповідачів обрахований невірно всупереч вимог ст.ст. 12, 13, 83, ч. 7 ст. 285 ЦПК України суду не подано.

Підстав для поновлення судового розгляду для здобуття таких доказів з огляду на принцип змагальності та диспозитивності суд не вбачає.

Суд вважає, що доводи викладені відповідачем на правильність з`ясування обставин справи і суть спірних правовідносин та прийняте на їх основі рішення по справі вплинути не можуть.

Підстав для надання іншої юридичної оцінки вже наявним у справі доказам судом не встановлено.

Разом з тим докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, та які б суд мав дослідити в судовому засіданні і це могло б призвести до ухвалення іншого (протилежного) рішення, суду не подано.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що відповідачкою ОСОБА_1 на час розгляду вказаної заяви повністю оплачено заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, стягнуту рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року.

Всі інші доводи відповідачки ОСОБА_1 надані на обґрунтування своєї заяви є надмірно формальними та зводяться за своєю суттю до правового пуризму,тобто надмірного прагнення до чистоти та переваги форми над змістом.

Поняття "правового пуризму" було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (надалі - ЄСПЛ).

У рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Суд вважає, що не підлягає скасуванню правильне по суті рішення лише з одних формальних міркувань.

Правовий пуризм це невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Вказане ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду в справі №235/3619/15-ц в ухвалі від 25 січня 2018 року.

Відтак, підсумовуючи викладене, суд вважає, що з викладених у заяві доводів і поданих доказів підстав для скасування рішення суду не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 260, 280-288 ЦПК України,

ухвалив:

заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2020 року.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту цієї ухвали шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя