Провадження № 2/127/4935/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26.02.2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Сегеді Т.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу ОСОБА_1 та третім особам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , її син ОСОБА_4 та підопічна ОСОБА_2 , яка є відповідачем по даній справі. Відповідач ОСОБА_2 проживала в спірній квартирі та була зареєстрована за згодою співвласників, однак закінчивши школу в 2005 році та зібравши особисті речі, поїхала до батька до США і з того часу не проживає у спірній квартирі, участі в оплаті комунальних платежів не бере. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі порушує права позивача як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу в її відсутність.

До судового засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги пітримує у повному обсязі, просить розглянути справу в його відсутність.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.04.2000 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1416 від 17.09.2002 року у зв"язку з зміною прізвища неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на прізвище батька ОСОБА_6 «призначити ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 , місце знаходження матері невідоме, батько проживає окремо (а.с. 9).

Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 24.12.2019 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача ОСОБА_2 вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

Відповідно до акта №20/19 від 06.12.2019 року складеного головою ОСББ «Юність-20» та сусідами позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає з 2005 року (а.с. 9-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що відповідач по справі ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин більше року, не сплачує за комунальні послуги.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає більше року без поважних причин, а наявність реєстрації ОСОБА_2 порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною їй власністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64, 65, 156 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 279-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.02.2020 року.

Суддя: