Провадження №2/523/1786/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

представників позивача - Цуркан Ю.В., Попроцького Д.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_8,

представника третьої особи Зубова С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом Одеського Ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування «Продмаш» до ОСОБА_1 та Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС», комунальне підприємство "Міське агентство з приватизації житла", про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, відновлення права власності на нерухоме майно шляхом визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації права власності та відновлення реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 р. Одеський ордена «Знак пошани» завод продовольчого машинобудування «Продмаш» звернувся з позовом до ОСОБА_1 та Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа ТОВ «Темп Плюс Сервіс», про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право спільної часткової власності, відновлення права власності.

13.11.2017 р. позивач збільшив позовні вимоги та просив скасувати розпорядження органу приватизації № 48707 від 10 жовтня 1994 року зі змінами внесеними розпорядженням № 677 від 11.10.2006 року, визнати недійсним свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 10 жовтня 1994 року , витребувати майно з незаконного володіння, шляхом визнання недійсним договору дарування від 29.11.2006 року, скасування реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та відновлення прав заводу шляхом реєстрації права власності на квартиру.

В обгрунтування вимог представник позивача вказував на те що житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 1987 рік перебував в державній власності та знаходився в оперативному керуванні заводу «Продмаш». 27.07.1990 року завод «Продмаш» придбав у власність зазначений житловий будинок . На замовлення Заводу ОМБТІ та РОН проводив технічну інвентаризацію домоволодіння АДРЕСА_1 в 1978 році .В зв`язку з тим, що реконструкція та капітальний ремонт домоволодіння АДРЕСА_1 з 1978р. по 2014р. не проводилися, а також поділу, об`єднання або виділення частки з об`єкту нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1 не було, тому проведення технічної інвентаризації було недоцільним. В процесі технічної інвентаризації багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 з`ясувалося, що квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,2 кв.м, 10 жовтня 1994 року, незаконно приватизували ОСОБА_2 та його син ОСОБА_1 , які проживали у вказаній квартирі. Приватизація як процес передачі державного майна у власність інших осіб стосується тільки державного житлового фонду та не стосується житлового фонду що належить особам на праві інших форм власності.

Квартира АДРЕСА_1 , станом на жовтень 1994 року не відносилася до об`єктів приватизації, визначених вказаним Законом, так як була власністю заводу продовольчого машинобудування, підприємства з колективною власністю Завод «Продмаш», тому не могла бути приватизована у відповідності з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Особи, які мешкають у житловому будинку АДРЕСА_1 та виявили бажання мати у власності квартири, які вони займають, мають набувати право власності на підставі договорів купівлі-продажу, а не в порядку приватизації. 29.11.2006 року було укладено договір дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 5-3985, згідно з яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 свою частку приватизованої квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що квартира АДРЕСА_1 , була вилучена з володіння Заводу, шляхом її незаконної приватизації, Завод має право витребувати зазначену квартиру з незаконного володіння ОСОБА_1 у спосіб визнання недійсним договору дарування від 29.11.2006 року, скасування реєстрації права власності квартири, яка зареєстрована за ОСОБА_1 , з подальшим поновленням права власності на спірну квартиру за Заводом шляхом здійснення реєстрації права власності за позивачем.

Так як, Завод дізнався про здійснення незаконної приватизації лише 28 лютого 2014 року при проведені технічної інвентаризації багатоквартирного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , то строк для звернення до суду - не пропущений. Однак позивач просить поновити строки позовної давності.

03.11.2016 р. у справі відкрито провадження.

Ухвалою від 07.11.2016 р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено Суворовському районному відділу Головного управління ДМС України в Одеській області вчиняти дії щодо проведення реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

21.12.2016 р. судом вирішено клопотання та витребувано письмові докази.

13.11.2017 р. судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог -КП «Міське агентство з приватизації житла».

12.04.2018 у справі за клопотанням представника позивача призначено судову почеркознавчу експертизу та витребувано докази

05.12. 2018 р. призначено за клопотанням відповідача судову почеркознавчу експертизу,

витребувано докази, та за клопотанням представника позивача провадження у справі зупинено.

05.06. 2019 р. провадження поновлено.

В судовому засіданні представники позивача вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник заперечували проти позову вказуючи на те, що на момент подачі позову завод не є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 01 жовтня 2014 року, завод передає, а ТОВ «Темп Плюс Сервіс» приймає домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 в цілому. У 1994-1995 роках на численні звернення мешканців будинку з вимогою , провести необхідні роботи по ремонту будинку АДРЕСА_1 , керівництво заводу «Продмаш» посилалось на неможливість обслуговувати та утримувати в належному стані багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 через відсутність у заводу коштів, і запропонувало мешканцям будинку самим обслуговувати будинок, для чого приватизувати квартири, в яких вони мешкають, згідно до Закону України ї» 4 «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2842.

Його батько, ОСОБА_2 , 1921 року народження, відпрацював на заводі 36 років і вийшов на пенсію у 1984 році. Квартиру АДРЕСА_1 отримав у 1958 році і постійно проживав в цій квартирі разом з сім`єю до самої смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04.07.1994 року вінподав заяву на ім`я директора заводу «Продмаш» ОСОБА_4 про надання дозволу на приватизацію квартири і отримав такий дозвіл від керівництва.

У 1994 році були приватизовані 5 (п`ять) квартир відповідача - АДРЕСА_1, а також: АДРЕСА_2,АДРЕСА_3,АДРЕСА_4,АДРЕСА_5, тобто, з об`єкту домоволодіння АДРЕСА_1 (була виділена певна частка об`єкта, яка склала відповідну частку балансової вартості всього об`єкту, і це обов`язково повинно було бути відображено у матеріалах інвентаризації, та у бухгалтерському обліку та звіті за 1994 р.. Також, позивачем були відчужені шляхом продажу в період з 2001 по 2010 рр., робітникам підприємства, нерухоме житлове майно у вигляді 10 квартир, що також вказує на необхідність проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. За період з 1994 року до лютого 2014 року, коли була проведена поточна інвентаризація будинку, позивач повинен був провести шість інвентаризацій, при проведенні яких мав змогу встановити порушення своїх прав. Тобто, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав при проведенні інвентаризації своїх основних фондів не пізніше грудня 1996 року, якщо врахувати, що найближча попередня інвентаризація основних фондів перед подією приватизації проводилась у грудні 1993 року, і тому, строк позовної давності сплив у грудні 1999 року.

Представник третьої особи ТОВ «Темп Плюс Сервіс» підтримав позов та просив його задовольнити, вказуючи на те, що у товариства не знаходиться на балансі будинок, приватизація проведена незаконно.

Представник відповідача Департаменту та третьої особи КП «Міське агентство з приватизації житла» не з`явилася, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася. Раніше в засіданні заперечувала проти задоволення вимог, вважала їх безпідставними, вказуючи на те, що приватизація відбулася згідно з нормами Закону, при цьому всі необхідні документи були надані. Також посилалася на пропуск строку позовної давності.

Заслухавши представників позивача, відповідача, його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено в ході розгляду справи житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 1987 рік перебував в державній власності та знаходився в оперативному керуванні заводу «Продмаш».

27.07.1990 року завод «Продмаш» придбав у власність зазначений житловий будинок, що підтверджується Державним актом про викуп майна державного орендного підприємства Одеського заводу «Продмаш».

Згідно з п.1.1. статутів, зареєстрованих у виконавчому комітеті Суворовської районної Ради народних депутатів м.Одеси №763 від 02.11.1990 р., №666 від 20.03.1992 р.,11.08.1993 р. завод є колективним підприємством.

На підставі рішення Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів № 234 від 19.04.1991 року, зареєстровано на праві власності 20.05.1994 року за Заводом «Продмаш» будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993 р. після розгляду матеріалів наданих СПТУ-8 і на підставі постанови Одеського обласного Арбітражного суду 5/363 від 15.10.1992 р., постанови Ради Міністрів УРСР від 26.05.1965 р. №396, доручення Кабінету Міністрів України від 29.05.1992 р. №7935/33, вказане рішення №234 було скасовано, вирішено вважати гуртожиток по АДРЕСА_6 власністю СПТУ-8 та зареєструвати в ОМБТІ.

10.10.1994 року на підставі розпорядження Управління житлово- комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 48707 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,2 кв. м. передано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спільну часткову власність та видано свідоцтво про право власності.

11.10.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства було прийнято розпорядження №677 яким внесено зміни у розпорядження органу приватизації №48707 від 10.10.1994 року та у свідоцтво НОМЕР_1 від 10.10.1994 р. про право власності на житло, а саме оформити приватизаційні документи на квартиру в спільну часткову власність, в рівних частках кожному, а також в частині написання по батькові одного із співвласників квартири, вказавши : « ОСОБА_1 » та видано дублікат розпорядження, а оригінал розпорядження вважати недійсним.

29.11.2006 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 свою частку приватизованої квартири, про що складено договір дарування, зареєстрований в реєстрі за № 5-3985.

Отже, на теперішній час квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання.

Згідно з нормами ст. 1 Закону Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до п. 1.1. Положення про Департамент міського господарства Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.07.2017 року №2256-VII, Департамент міського господарства Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради. Департамент є правонаступником управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу міської ради.

Пунктом 1.7. зазначеного Положення, Департамент є уповноваженим органом з питань приватизації житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з п.2.2.1 Статуту комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 07.07.2009 року № 4462-V, предметом діяльності КП «Міське агентство з приватизації житла» є підготовка і оформлення документів на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлові приміщення в гуртожитках.

Як вбачається із тексту заяви ОСОБА_3 04.07.1994 року він звернувся до директора Одеського заводу «Продмаш» ОСОБА_4 . з проханням надати дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

На вказаній заяві заступником директора ОСОБА_5 проставлено резолюцію про дозвіл на приватизацію.

Допитаний в судовому засіданні 13.11.2017 р. свідок ОСОБА_6 , який працював токарем на заводі в період з 1969 року по 2015 рік, з процедурою оформлення документів не стикався пояснив, що будинок був у власності заводу на засіданні ради обговорювали питання про передання квартир у власність людей, він рішення не підписував, був присутній директор заводу.

Як видно з матеріалів направлених до суду від КП «Міське агентство з приватизації житла» підставою для прийняття розпорядження про приватизацію квартири стали заява ОСОБА_2 з вказаною згодою на приватизацію як ОСОБА_2 так і його сина ОСОБА_1 , підписи яких засвідчені керівником житлово-комунального відділу «Продмаш» ОСОБА_7 , довідка про склад сімї з зазначенням дати реєстрації (прописки) в квартирі ( ОСОБА_2 - 1958 р., ОСОБА_1 -1972 р.), довідки про знаходження в трудових відносинах та вихід на пенсію ОСОБА_2 з заводу, копії заяви ОСОБА_2 з дозволом на приватизацію, експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, розрахунок площі квартири. Крім того, наявний лист заводу від 20.12.1994 р. про згоду на приватизацію(а.с.120-130 т.2).

За змістом вказаного листа №57-ЖКО від 20.12.1994 року завод просить Міське агентство з приватизації житла надати послугу з приватизації квартири ОСОБА_3 , та видати свідоцтво про право власності , проти приватизації не заперечує.

За висновком судової почеркознавчої експертизи ОНДІСЕ №18-3405 від 27.03.2019 р. підпис у вказаному листі виконаний не самим ОСОБА_4 , а іншою особою.

Необхідно звернути увагу на те, що вказаний лист не був підставою для вчинення приватизації квартири, оскільки складений пізніше, а враховуючи вказані норми закону даний лист не має правого значення і несе за собою правові наслідки.

У зв`язку з тим, що спірна квартира не являлася об`єктом приватизації державного житлового фонду, тому її приватизація була проведена всупереч нормам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Щодо строків звернення до суду необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 71,75,76,80 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Аналогічні положення закріплені в ст.ст. 257,261, ч.5 ст.267 ЦК України.

Приймаючи до уваги представлені докази суд прийшов до висновку, що строк на звернення з такими вимогами у заводу виник в 1994 році і закінчився в 1997 році .

Посилання представника на те, що в процесі технічної інвентаризації будинку з`ясувалося, що квартиру незаконно приватизували, суд не приймає до уваги як довід про те, що саме в цей час позивач дізнався про порушення свого права.

При цьому, суд звертає увагу на те, що на заяві ОСОБА_2 стояла резолюція заступника директора ОСОБА_5 , що підтверджує навпаки обізнаність про намір приватизувати квартиру, тому суд вважає, що саме з 04.07.1994 року позивач знав про намір приватизувати квартиру, тобто керівництво заводу було обізнане про оформлення права власності на спірну квартиру шляхом приватизації.

28 лютого 2014 року ПП «ТОП. ПРОЕКТ» була проведена поточна технічна інвентаризація багатоквартирного житлового будинку з господарськими спорудами.

В силу ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

На виконання протоколу № 68 Загальних зборів учасників Одеського ордена «Знак пошани» завод продовольчого машинобудування, підприємство з колективною власністю завод «Продмаш» від 25 квітня 2014 року, та протоколу №1 Загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп Плюс Сервіс» від 20.06.2014 року для створення статутного капіталу, у жовтні 2014 року у відповідності з актом приймання-передачі від 01.10.2014 року Одеський ордена «Знак пошани» завод продовольчого машинобудування, підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» передав, а ТОВ «Темп Плюс Сервіс» прийняв до Статутного капіталу Товариства домоволодіння в цілому, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , крім приміщень відчужених раніше.

Згідно з п.52 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. №868, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв`язку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі об`єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.

У разі коли така передача здійснюється іншою юридичною особою, заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає рішення органу або особи, уповноважених установчими документами такої юридичної особи або законом.

Виходячи із змісту вказаної норми акт приймання - передачі від 01.10.2014 р. підтверджує вибуття із власності заводу будинку АДРЕСА_1 та перехід у власність ТОВ «Темп Плюс Сервіс».

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Проаналізувавши вказані норми та оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що з 01.10.2014 р. у заводу відсутнє право на звернення з такими вимогами, а відтак права заводу не порушені .

Згідно з ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволені позову відмовлено, суд прийшов до висновку, що вжитий захід забезпечення позову підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,158,258-259,263,265,268,273,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Одеського Ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування «Продмаш» до ОСОБА_1 та Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМП ПЛЮС СЕРВІС», комунальне підприємство "Міське агентство з приватизації житла", про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, відновлення права власності на нерухоме майно шляхом визнання недійсним договору дарування, скасування реєстрації права власності та відновлення реєстрації права власності залишити без задоволення .

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 07.11.2016 р., справа №523/5572/16, а саме арешт з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої на праві приватної власності за ОСОБА_1 , а також заборону Суворовському районному відділу Головного управління ДМС України в Одеській області вчиняти дії щодо проведення реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 21.02.2020 р.

Суддя: