КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 754/8250/18 Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9589/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою адвоката Мусихіна Павла Едуардовича представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000, 00 дол. США основного боргу, 10 000, 00 грн. моральної шкоди, 704, 80 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 жовтня 2017 року біля 18:30 на проспекті Маяковського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями "БМВ" д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та "Порше" д/н НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль "Порше" д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а позивачці була завдана матеріальна шкода.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

16 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про відшкодування ОСОБА_1 шкоди заподіяної в результаті ДТП, що полягає у витратах на ремонт автомобіля "Порше" д/н НОМЕР_2 , у розмірі 2 300 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання Договору складає 65 320,00 грн.

За умовами договору сторони домовилися, що у день укладення Договору ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 680,00 грн., що буде вважатися частковим погашенням заборгованості.

Залишок суми у розмірі 2 100 доларів США відповідно до Договору має сплачуватися до 15 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2018 року по листопад 2018 року включно, у розмірі 200 доларів США щомісяця, а у грудні 2018 року - у розмірі 100 доларів США.

Відповідач обумовленої договором суми на користь позивача не сплачувала.

Станом на день подачі позову у відповідача наявна заборгованість за період з лютого по червень 2018 року у розмірі 1 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 26 475,94 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

27 листопада 2019 року до позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2 100,00 доларів США, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокат Мусихін П.Е. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Просив рішення суду першої інстанції від 14 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про скасування договору про порядок відшкодування шкоди від 16 січня 2018 року, як такий, що був укладений під впливом тяжкої обставини, та призначити об`єктивну суму до стягнення за пошкоджений автомобіль; скасувати вимоги позивача про стягнення моральної шкоди; скасувати вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що з рішення суду першої інстанції не погоджується, вважає його необ`єктивним, та упередженим по відношенню до відповідача, постановленого з порушенням норм процесуального права.

На думку апелянта порушення норм процесуального права проявляється в тому, що розгляд справи судом першої інстанції відбувався у відсутності відповідача, заяву про збільшення позовних вимог відповідач не отримував, дізнався про неї лише з рішення суду першої інстанції.

Зазначив, що суд першої інстанції порушив ч. 3 ст. 176 ЦПК України, оскільки при збільшенні позовних вимог позивач не доплатила судовий збір.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції проігнорував вимоги відповідача щодо визнання договору від 16 січня 2018 року недійсним внаслідок того, що такий договір було укладено під впливом тяжкої обставини та на вкрай не вигідних умовах для відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2017 року біля 18:30 на проспекті Маяковського в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілями "БМВ" д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та "Порше" д/н НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У результаті ДТП автомобіль "Порше" д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля - ОСОБА_2 завдана матеріальна шкода.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

16 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка полягає у витратах на ремонт автомобіля "Порше" д/н НОМЕР_2 в розмірі 2300, 00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання Договору становить 65 320,00 грн.

За умовами договору, ОСОБА_1 у день його укладення здійснює платіж на користь ОСОБА_2 у сумі 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5 680,00 грн., що буде вважатися частковим погашенням заборгованості за даним Договором.

Залишок суми у розмірі 2 100 доларів США відповідно до Договору відповідач має сплатити до 15 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2018 року по листопад 2018 року включно, у розмірі 200 доларів США щомісяця, а у грудні 2018 року - у розмірі 100 доларів США.

На виконання вказаного договору відповідачем сплачено на користь позивача лише 200 доларів США.

Інші платежі станом на день подачі позовної заяви від відповідача не надходили.

Розмір боргу відповідача перед позивачем станом на 14 лютого 2020 року становить 2 100, 00 доларів США, що за курсом НБУ становить 51387, 00 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив, що відповідач не відшкодовує позивачу в добровільному порядку суму боргу в розмірі 2 100,00 дол. США за договором від 16 січня 2018 року передбачену умовами укладеного між сторонами договору щодо відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, згідно Договору про відшкодування шкоди а також, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем, є таким, що повністю відповідає розміру її моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Судом встановлено, що відповідно до Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП 26 жовтня 2017 року за участю автомобіля позивача (а.с. 13).

13 січня 2018 року між сторонами укладено договір про порядок відшкодування шкоди спричиненої відповідачем внаслідок ДТП 26 жовтня 2017 року.

За умовами договору відповідач передала позивачу 200 доларів. Інших платежів на виконання умов договору вона не здійснювала.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта проте, що договір про порядок відшкодування шкоди було укладено з боку відповідача під впливом тяжкої обставини, а тому його слід визнати недійсним, в порядку ст. 233 ЦК України.

Відповідачем зустрічного позову про визнання договору недійсним не подавалось.

Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених стороною вимог.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеному у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що розмір боргу відповідача перед позивачем становить 2 100, 00 доларів США, що станом на 14 лютого 2020 року за курсом НБУ становить 51387, 00 грн.

Оскільки відповідач вказану суму добровільно не відшкодував в строки визначені сторонами у договорі, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вона підлягає стягненню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачці в результаті неправомірних дій відповідача, що підтверджується Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року про визнання ОСОБА_1 винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було завдано моральну шкоду.

Через пошкодження її автомобіля внаслідок ДТП та невиконання зобов`язань відповідно до укладеного Договору відшкодування шкоди позивач зазнала моральних страждань і переживань, відчула негативні емоції та дискомфорт, була змушена витрачати свій час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило її звичайний спосіб життя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір шкоди, визначений позивачем повністю відповідає розміру моральних страждань позивача.

Колегія суддів зважаючи на викладене вище, встановлені у справі обставини судом першої інстанції вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, та відхиляє їх.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно матеріалів справи, адвокат Чекулаєв С.О., який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надавав правничу допомогу позивачу на підставі Договору № 17 від 09 жовтня 2019 року.

На виконання вказаного Договору між позивачем і адвокатом було підписано Акт про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2019 року ( а.с. 120) та актом від 04 грудня 2019 року ( а.с. 109) на загальну суму виконаних робіт 11 000 грн.

Сума наданих адвокатом послуг була сплачено позивачем адвокату, що підтверджується квитанціями (а.с.121).

Твердження апелянта про те, суд першої інстанції порушив норми процесуального права розглянувши справу без присутності відповідача, колегія суддів вважає безпідставними враховуючи наступне.

Суд першої інстанції 04 лютого 2020 року викликав відповідача до суду як через оголошення на сайті «Судова влада України» так і шляхом направлення повістки за місцем проживання відповідача (а.с. 144, 149).

Відповідно до матеріалів справи представник відповідача 06 лютого 2020 року отримав судову повістку про призначення засідання на 14 лютого 2020 року о 11 год. 30 хв. (а.с.148).

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що сторона відповідача була належним чином повідомлення про день, час та місце розгляду справи, а тому суд першої інстанції не порушив норми процесуального права при розгляді справи без присутності відповідача та його представника.

Матеріалами справи спростовуються доводи апелянта про те, що заяву про збільшення позовних вимог відповідач не отримував, та дізнався про неї лише з рішення суду першої інстанції.

27 листопада 2019 року представник позивача направив адвокату Мусихіну П.Е. копію заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 123-125).

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв заяву про збільшення позовних вимог враховуючи, що позивач не сплатила судовий збір за подання вказаної заяви.

Колегія суддів встановила, що за подання позовної заяви від 22 червня 2018 року позивач сплатила судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (а.с.7)

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не менше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням збільшення позовних вимог до 2 100, 00 дол. США (еквівалент у національній валюті України - 50 730,00 грн.) 1 відсоток ціни позову становить 507, 30 грн., а отже у позивача відсутній обов`язок сплатити судовий збір у відповідності до ч. 3 ст. 176 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують на обґрунтованість та законність рішення не впливають, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Мусихіна Павла Едуардовича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав визначених ч.2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль