КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 355/441/20
Головуючий у першій інстанції - Коваленко К.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8769/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент-Агро» до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування незаконних правочинів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ТОВ «Сегмент-Агро» звернулось до суду із позовною заявою, відповідно до якої просило визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Сегмент-Агро» від 20 грудня 2014 року №5; визнати за ТОВ «Сегмент-Агро» право власності на 7/1000 частин комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова будівля адміністративний будинок (на теперішній час - будівля, якій присвоєно адресу АДРЕСА_2 ); скасувати рішення Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області від 07 серпня 2018 року №492-27-07 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 »; визнати за ТОВ «Сегмент-Агро» право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:0066 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:007:0066 від 21 червня 2019 року №1337 зареєстрований приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області - Іваненком Олегом Валерійовичем; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 від 21 червня 2019 року №1335, зареєстрований приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області - Іваненком Олегом Валерійовичем; стягнути понесені судові витрати.

Вказані вимоги мотивовано тим, що громадянка ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Сегмент-Агро», керуючись корисливим мотивом, уклала завідомо недійсний договір №5 від 20 грудня 2014 року щодо купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Сегмент-Агро» та внесла в нього завідомо неправдиві відомості стосовно директора і учасників товариства, та на підставі вказаного договору було прийнято ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року у справі №355/530/15, провадження №2/355/261/15 згідно якої ОСОБА_2 12 червня 2016 року здійснила реєстрацію права власності на частину комплексу будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй в натурі нежитлову будівлю адміністративний будинок (контора відділу №1) літера П, загальною площею 58,50 кв.м., яка належить ТОВ «Сегмент-Агро» (на теперішній час - будівля, якій присвоєно адресу: АДРЕСА_2 ).

У квітні 2020 року ТОВ «Сегмент-Агро» звернулось до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просило накласти арешт із забороною вчиняти всім без виключення суб`єктам державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, нотаріусам, особам на яких покладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування та державними кадастровими реєстраторами управлінь Держгеокадастру в Україні, іншими акредитованими суб`єктами, посадовими особами, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, права користування, зміни користувачів, зміни порядку користування щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0066 з передачею її на відповідальне зберігання ТОВ «СЕГМЕНТ-АГРО» () визначивши порядок зберігання вищевказаної земельної ділянки шляхом організації охорони, обслуговування, підтримання її у належному стані з недопущенням погіршення властивостей.

Також просило накласти арешт із забороною вчиняти всім без виключення суб`єктам державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, нотаріусам, особам на яких покладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування, іншими акредитованими суб`єктами, посадовими особами, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, права користування, зміни користувачів, зміни порядку користування щодо житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з передачею його на відповідальне зберігання ТОВ «СЕГМЕНТ-АГРО» (), визначивши порядок зберігання вищевказаного житлового будинку шляхом організації охорони, обслуговування, підтримання його у належному стані з недопущенням погіршення властивостей.

Окрім того, позивач відповідно до вимог п. 6 частини 1 ст. 151 ЦПК України пропонував застосувати зустрічне забезпечення.

Вказану заяву мотивовано тим, що після звернення до суду позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 з метою створення ситуації правомірності володіння майном та отримання неправомірної вигоди, на підставі незаконно оформлених прав власності на зазначені вище будівлю та земельну ділянку 21 червня 2019 року уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :04:007:0066 та договір купівлі-продажу № 1335 зазначеного вище житлового будинку, які за вказаними договорами перейшли у власність іншої особи ОСОБА_1 , відоме місце реєстрації якої за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що є підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна, який є предметом спору у цій справі може бути в подальшому знову відчужений, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року заяву ТОВ «Сегмент-Агро» про забезпечення позову задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту із забороною вчиняти всім без виключення суб`єктам державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, нотаріусам, особам на яких покладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування та державними кадастровими реєстраторами управлінь Держгеокадастру в Україні, іншими акредитованими суб`єктами, посадовими особами, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, права користування, зміни користувачів, зміни порядку користування щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0066;

Накладено арешт із забороною вчиняти всім без виключення суб`єктам державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, нотаріусам, особам на яких покладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування, іншими акредитованими суб`єктами, посадовими особами, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, права користування, зміни користувачів, зміни порядку користування щодо житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючи із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що оскаржувану ухвалу було постановлено 14 квітня 2020 року, проте її було залучено до розгляду у справі лише 17 квітня 2020 року, тобто через три дні після того як на майно, що належить їй на праві приватної власності, було накладено арешт.

ОСОБА_1 зазначає, що її не було повідомлено про розгляд даної справи, в тому числі не залучено до участі в ній під час ухвалення судового рішення про накладення арешту на її майно і як наслідок вона була позбавлена можливості брати участь в судовому засіданні під час розгляду заяви позивача про забезпечення позову.

ОСОБА_1 також посилається на те, що починаючи з червня 2019 року вона є власником житлового будинку та земельної ділянки, нею було проведено світло та водопостачання, здійснено ремонтні роботи, що на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав у позивача вважати, що ОСОБА_1 має намір відчужити спірне майно, та доказів таких намірів стороною позивача суду надано не було. Тому суд першої інстанції безпідставно, без посилання на жоден доказ дійшов висновку про наявність загрози відчуження апелянтом майна.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просила скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

10 червня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ «Сегмент-Агро», відповідно до якого вказано, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано та законно прийняв рішення про накладення арешту на спірну земельну ділянку та будинок, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Наголошує, що ОСОБА_1 ніколи не відвідувала спірний будинок, не несла витрат пов`язаних з його утриманням, а електро- та водопостачання до будинку здійснюється з території позивача ТОВ «СЕГМЕНТ-АГРО».

Позивач вважає, що попередній власник спірного майна ОСОБА_2 незаконно привласнила спірне майно, та дізнавшись про наявність кримінального провадження, з метою уникнення арешту на привласнене майно відчужила його на користь відповідачки ОСОБА_1 , проте такі договори є недійсними, оскільки вчинені на підставі завідома недійсного договору.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_2 , та її представник ОСОБА_3 , підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , та просили її задовольнити у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції постановляючи ухвалу про забезпечення позову, належним чином не перевірив чи дійсно існують обставини, що свідчать про необхідність забезпечення позову та чи відповідають дійсності мотиви, викладені позивачем у позові, фактичним обставинам справи.

Так, ОСОБА_2 зазначила, що право власності на спірне житлове приміщення нею було набуто на підставі ухвали Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року, і вказана ухвала на даний час є чинною та не скасована. Право власності на земельну ділянку нею набуто в порядку приватизації із земель Волошинівської сільської ради, і позивач до цього об`єкту нерухомості взагалі немає ніякого відношення, тому вважає, що суд цьому факту взагалі не надав оцінки та не зазначив яким чином вказаний спосіб забезпечення позову забезпечить виконання можливого рішення суду.

Неправдивими є доводи позивача про те, що вона відчужила вказане домоволодіння узнавши про поданий позивачем позов, оскільки договір купівлі-продажу щодо домоволодіння, яке є предметом спору між нею та ОСОБА_1 укладено ще у червня 2019 року, а з позовом ТОВ «Сегмент-Агро» звернулося тільки у березні 2020 року. З врахування викладеного просила задовольнити подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу.

Позивач та ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, тому суд з врахування положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянув вказану справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, розглянувши заяву про забезпечення позову та задовольняючи її мотивував своє рішення тим, що власник, у якого майно перебуває на даний час не є стороною по справі, а спірне майно вже було відчужено та в подальшому є загрози повторного відчуження майна, а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Також вказано, що вимога про передачу майна на відповідальне зберігання позивачу не підлягає задоволенню, оскільки задовольнивши дану вимогу суд фактично вирішить заявлений позов.

Апеляційний суд погодитися із висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сегмент-Агро» звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просило накласти арешт із забороною вчиняти всім без виключення суб`єктам державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, нотаріусам, особам на яких покладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування та державними кадастровими реєстраторами управлінь Держгеокадастру в Україні, іншими акредитованими суб`єктами, посадовими особами, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, права користування, зміни користувачів, зміни порядку користування щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0066 з передачею її на відповідальне зберігання ТОВ «СЕГМЕНТ-АГРО» () визначивши порядок зберігання вищевказаної земельної ділянки шляхом організації охорони, обслуговування, підтримання її у належному стані з недопущенням погіршення властивостей.

Також просило накласти арешт із забороною вчиняти всім без виключення суб`єктам державної реєстрації будь-яких реєстраційних дій на нерухоме майно, нотаріусам, особам на яких покладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування, іншими акредитованими суб`єктами, посадовими особами, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, права користування, зміни користувачів, зміни порядку користування щодо житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з передачею його на відповідальне зберігання ТОВ «СЕГМЕНТ-АГРО» (), визначивши порядок зберігання вищевказаного житлового будинку шляхом організації охорони, обслуговування, підтримання його у належному стані з недопущенням погіршення властивостей.

До вказаної заяви було долучено витяг з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якого вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить житловий будинок, загальною площею 58,5 кв.м., який знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:0066, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

Разом з тим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали, якою було накладено арешт на її майно, її не було залучено до участі у розгляді справи у якості співвідповідача, вона була позбавлена можливості висловити свої заперечення щодо поданої заяви про забезпечення позову, що обмежило її права.

Відповідно до положень п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що 14 квітня 2020 року було постановлено оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, якою було накладено арешт на майно, яке зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Приймаючи оскаржуване судове рішення, районний суд прямо встановив, що спірна квартира перебуває у власності особи, яка не залучена до участі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2020 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу про залучення у якості відповідачів: Баришівську селищну раду Київської області, громадянку ОСОБА_1 , а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент-Агро» в особі директора Орла Олега Івановича до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування незаконних правочинів (а.с.95-95).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 10 червня 2020 року було виправлено описку в ухвалі Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент-Агро» в особі директора Орла Олега Івановича до ОСОБА_2 , Баришівської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича про визнання права власності на нерухоме майно та скасування незаконних правочинів, а саме замість помилково вказаного прізвища відповідача « ОСОБА_1 », зазначено вірне « ОСОБА_1 » (а.с.179).

Таким чином, суд першої інстанції в порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно особи, яка не була залучена до розгляду у справі, а тому вказана ухвалу, в силу вимог п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Так, ТОВ «Сегмент-Агро» звернулось до суду із позовною заявою, відповідно до якої просило визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Сегмент-Агро» від 20 грудня 2014 року №5; визнати за ТОВ «Сегмент-Агро» право власності на 7/1000частин комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова будівля адміністративний будинок (на теперішній час - будівля, якій присвоєно адресу АДРЕСА_2 ); скасувати рішення Волошинівської сільської ради Баришівського району Київської області від 07 серпня 2018 року №492-27-07 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 »; визнати за ТОВ «Сегмент-Агро» право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:0066 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:007:0066 від 21 червня 2019 року №1337 зареєстрований приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області - Іваненком Олегом Валерійовичем; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 від 21 червня 2019 року №1335, зареєстрований приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області - Іваненком Олегом Валерійовичем; стягнути понесені судові витрати.

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що право власності на 7/1000 частин комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлова будівля адміністративний будинок (на теперішній час - будівля, якій присвоєно адресу АДРЕСА_2 ) набуто ОСОБА_2 на підставі ухвали Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2015 року у справі №355/530/15, якою затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ «Сегмент-Агро» та ОСОБА_2 (а.с.64-66).

Право власності на земельну ділянку площею 0.1742 га з кадастровим номером :04:007:0066 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 набуто шляхом приватизації на підставі рішення Волошинівської сільської ради Баришівського району, Київської області №492-27-07 від 07 серпня 2018 року (а.с. 80).

Будучи власником вказаного майна ОСОБА_2 відчужила право власності на спірні об`єкти ОСОБА_1 , уклавши договір купівлі-продажу від 21 червня 2019 року земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :04:007:0066 та договір купівлі-продажу № 1335 житлового будинку загальною площею 58.5 кв.м., житловою 37.6 кв. розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією із реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12,13 ). .

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях, а факт того, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, постановленого за наслідками розгляду його позову, має бути доведеним належними, допустимими та достовірними доказами.

Як вбачається із матеріалів справи позивач, подаючи заяву про забезпечення позову, належним чином не обґрунтував необхідності забезпечення позову, доказів на підтвердження наміру ОСОБА_1 , як нинішнього власника спірного домоволодіння, реалізувати вказане майно не подав та й не зазначив чим такі наміри підтверджуються.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегмент-Агро» про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 09 вересня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв