Постанова

Іменем України

14 вересня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/8281/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського суду Київської області

в складі судді Ковальчук Л.М.

від 20 лютого 2020року

по справі №369/5355/19 Києво-Святошинського суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал"

про стягнення пені за неналежне виконання зобов'язань та стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівський квартал" (далі - ТОВ "Петрівський квартал", Товариство) пені за неналежне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру та стягнення збитків.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 27.01.2017 між нею та ТОВ "Петрівський квартал" укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Згідно умов договору предметом даного договору є майнові права на квартиру, які після прийняття об'єкта в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. Договором також визначено, що орієнтовний строк прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію - 30.12.2017.

Позивачка, посилаючись на те, що відповідач не виконав своє зобов`язання щодо строків прийняття об`єкта в експлуатацію просила стягнути з останнього пеню за період з 03.04.2018 по 22.04.2019 у розмірі 4 538,17 доларів США, що еквівалентно 121 114,75 грн за офіційним курсом Національного банку України.

Також вказувала, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором вона понесла збитки, оскільки була змушена орендувати житло у період з 01.01.2018 по 31.12.2018, на яке витратила 60 000,00 грн. За таких обставин просила, з підстав, передбачених ст. 22, 623 ЦК України, стягнути з ТОВ "Петрівський квартал" 60 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачказвернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що висновок Верховного Суду по справі №757/39364/15, який взято до уваги місцевим судом, зроблений на підставі дослідження договору, який за змістом та конструкцією відрізняється від договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного між сторонами у даній справі. А тому такий висновок Верховного Суду не може бути застосовано, оскільки правовідносини у справі, які переглядалися касаційним судом є відмінними від правовідносин у даній справі.

Суд, посилаючись на те, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, також дійшов помилкового висновку, що відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належать не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин.

Суд не врахував, що ОСОБА_1 здійснила повну оплату вартості майнових прав, а тому ТОВ "Петрівський квартал" зобов`язаний був вчинити дії щодо передачі об`єкта нерухомості в експлуатацію.

Крім того, в обгрунтування своїх доводів щодо незгоди з рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі навела обставини та положення закону, які зазначені нею у позовній заяві.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2020 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив. Зазначав, що у його діях відсутній склад цивільно-правового порушення, що виключає застосування до нього стягнення у виді пені та збитків.

Посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, за повного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, на які посилалися сторони, просив рішення Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивачка подала заперечення на відзив на апеляційну скаргу. Зазначила, що викладені у відзиві аргументи не спростовують доводів апеляційної скарги. Вважала, що за таких обставин наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 січня 2017 року між ТОВ «Петрівський Квартал» та ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 42/С105Б-4 (далі - Договір).

Згідно умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 42/С105Б -4 від 27.01.2017 року даний договір укладений на виконання Форвардного контракту № 34236-А, укладеного на Товарній Біржі від 27.01.2017 року.

Згідно п. 1.1. Договору продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_3 та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що предметом Договору є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за цим Договором продавець зобов`язаний передати покупцю документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру.

В пункті 1.4. Договору сторони обумовили, що майнові права на квартиру за цим договором передаються від продавця покупцю шляхом підписання акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав), який є невід`ємною частиною цього договору. Акт прийому-передачі квартири підписується сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта будівництва та за умови повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - 30 грудня 2017 рік. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору.

В п. 3.1. Договору сторонами було обумовлено, що ціна майнових прав на квартиру на момент підписання Договору становила 315 403 грн, в тому числі ПДВ 52 567,17 грн, що еквівалентно 11 902 доларів США.

Згідно п.п. 5.2.1. п. 5.2. Договору продавець зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором та виконувати інші функції і обов`язки згідно форвардного контракту.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва понад три місяці від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 2.4. Договору), продавець сплачує пеню покупцю в розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення. За перші три місяці періоду прострочення від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, пеня не нараховується та не сплачується.

Відповідно до п. 4.1. Договору, даний договір укладається під відкладальною обставиною, якою сторони визнають пред`явлення до виконання Форвардного контракту Покупцем, за відповідним актом (прийому-передачі) пред`явлення до виконання форвардного контракту.

Судом також встановлено, що згідно квитанцій №20800499 від 30.01.2017, №20947148 від 06.02.2017 року та №20970873 від 07.02.2017 ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Петрівський квартал» кошти в сумі 315 403 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що термін прийняття об'єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретною датою не визначений, замість цього вказана орієнтовна дата, а питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів не належить до цивільно-правових відносин, тому склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ "Петрівський квартал" відсутній. Це виключає можливість застосувати цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені) до відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина першої статті 638 ЦК України зазначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення частини першої статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції правильно зазначив, що встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об'єкта будівництва до експлуатації.

Згідно статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Стаття 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Оскільки термін прийняття об'єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана лише орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ «Петрівський квартал» відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).

Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 22.07.2020 по справі №369/6303/19. А відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, щосуд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені за неналежне виконання зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк та термін виконання зобов'язання визначений правочином, а саме встановлена дата - 30 грудня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки строк прийняття об'єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретно не визначений. Так, у пункті 2.4. Договору вказана орієнтовна календарна дата прийняття об'єкта будівництва до експлуатації.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про те, що відносини про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належать не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин, оскільки прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Отже, відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів засновані на адміністративному підпорядкуванні один одному. А до таких відносин не застосовуються положення цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про повну оплату ОСОБА_1 вартості майнових прав не спростовують висновку суду щодо відсутності підстав застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді пені, а відтак не може бути причиною для скасування рішення в цій частині.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 17.10.2018 по справі №757/39364/15.

Дійсно, обставини у справі, яка переглядалася Верховним Судом, і обставини у даній справі є відмінними. Зокрема, у справі, яка переглядалася Верховним Судом, судами встановлено обставини видачі сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта, тоді як у даній справі такі обставини судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, врахування судом першої інстанції висновків, висловлених в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 по справі №757/39364/15 не призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення збитків. А у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у данійсправі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районногосуду Київської області від 20 лютого 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай