Справа № 243/8722/19
Провадження № 2/243/142/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю

секретаря Маслової К.С.

представника позивача Лещенко Д.Ю.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Поляцько О.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов`янськ Донецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 23 листопада 2010 року між позивачем і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Також позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В зв`язку з цим при зміні кредитного ліміту позивач АТ КБ «ПриватБанк» керувався п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім цього, розмір відсотків за користування кредитом встановлений «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала і станом на 30 червня 2019 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 106 201 грн. 99 коп., яка складається з наступного: 2 015 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 96 853 грн. 01 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 5 033 грн. 43 коп.- штраф (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

В зв`язку з викладеним та враховуючи, що пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг встановлено строк позовної давності за цим кредитним договором тривалістю 50 років, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за вказаним

кредитним договором у сумі 106 201 грн. 99 коп., а також судовий збір у сумі 1 921 грн.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Лещенко Д.Ю., який діє на підставі довіреності № 9589-К-О від 10 листопада 2017 року, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Поляцько О.Ю., яка діє на підставі ордеру серії ДН № 092117 від 20 листопада 2019 року, в судовому засіданні позов АТ КБ «ПриватБанк» не визнали та пояснили наступне. Відповідач ОСОБА_1 23 листопада 2010 року підписала лише Анкету-Заяву, жодних інших документів ОСОБА_1 не підписувала, а отже вони не є частиною укладеного між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договору на відкриття їй кредитного ліміту на платіжу картку. На підставі цієї Анкети-заяви відповідач отримала одну єдину кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії якої закінчився 30 листопада 2015 року і більш не поновлювався. Крім того, сторона відповідача зазначила, що жодних повідомлень від банку щодо підвищення відсоткової ставки за користування кредитом ОСОБА_1 не отримувала, в зв`язку з чим нарахування відповідачу позивачем відсотків за користування кредитом з урахуванням підвищеної відсоткової ставки є безпідставним. До того ж, представник відповідача відзначила, що строк нарахування відсотків за користування кредитом обмежується останнім днем строку дії картки, а не днем звернення позивача з відповідним позовом до суду, через що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими після 30 листопада 2015 року, не ґрунтуються на законі. Разом з тим, адвокат Поляцько О.Ю. в судовому засіданні вказала на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , в зв`язку з чим просила суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні його позовних вимог за укладеним сторонами кредитним договором від 23 листопада 2010 року через сплив позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

23 листопада 2010 року відповідачем по справі ОСОБА_1 було особисто підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду (а.с. 7, 8). З цієї Анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку і згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та позивачем АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. На підставі цієї Анкети-заяви відповідачу була видана кредитна картка з відновлюваним типом кредитної лінії - «Універсальна» № НОМЕР_2 , про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (а.с. 90). З цієї довідки слідує, що станом на 23 листопада 2010 року кредитний ліміт позивачем відповідачу було встановлено розміром 0 грн., потім - розміром 500 грн., станом на 11 лютого 2011 року - розміром 600 грн., станом на 07 квітня 2011 року - розміром 700 грн., станом на 10 травня 2011 року - розміром 800 грн., станом на 08 липня 2011 року - розміром 3 000 грн., станом на 21 серпня 2011 року - розміром 3 600 грн., станом на 29 грудня 2012 року - розміром 6 000 грн., станом на 14 травня 2014 року - розміром 2 400 грн., станом на 22 вересня 2014 року - розміром 2 020 грн. Відповідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, підписаної ОСОБА_1 (а.с. 8), узгоджена сторонами відсоткова ставка за користування кредитом станом на 23 листопада 2010 року становила 3% на місяць, що дорівнює 36% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20190727/133 від 12 листопада 2019 року (а.с. 85) відповідач ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № б/н від 23 листопада 2010 року отримала окрім кредитної картки № НОМЕР_2 ще й кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня березня 2016 року.

Крім того, надані представником позивача в судовому засіданні роздруківки щодо отримання ОСОБА_1 кредитних карток свідчать, що відповідач отримала кредитну картку № НОМЕР_3 та не отримувала кредитну картку № НОМЕР_1 .

Наведене дає суду підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_1 на підставі підписаних нею 23 листопада 2010 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду отримала від позивача АТ КБ «ПриватБанк» дві кредитні картки № НОМЕР_2 й № НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки по 31 березня 2016 року включно, а не як зазначає сторона відповідача у відзиві на позовну заяву - одну єдину кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії по 30 листопада 2015 року включно, яку, до того ж, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач на виконання цього договору взагалі не отримувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа

(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, що діяла на час підписання відповідачем вищенаведених документів, наданих їй позивачем, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 628 та статтею 629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 23 листопада 2010 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку й Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, суд доходить переконання про укладення сторонами саме кредитного договору та отримання в зв`язку з цим відповідачем кредитної картки з відновлюваним типом кредитної лінії з початковим кредитним лімітом 500 грн., який періодично змінювався, та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць або 36% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Разом з тим, вирішуючи доводи представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що Умови та правила надання банківських послуг є невід`ємною складовою укладеного між сторонами 23 листопада 2010 року кредитного договору, адже останній є договором приєднання, суд виходить з такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Наведене дає підстави для висновку, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Натомість Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, долучений позивачем до позовної заяви, не містять ані підпису відповідача ОСОБА_1 , ані іншого підтвердження узгодження сторонами саме тих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені до матеріалів справи. Що стосується Наказів «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків» № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Про внесення змін у тарифи по картам «Універсальна» і «Універсальна Gold» № СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року, наданих позивачем на підтвердження того, що саме ці Умови та правила діяли на час підписання ОСОБА_1 23 листопада 2010 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, то суд сприймає їх критично, оскільки вказані накази є доказами затвердження Умов та правил надання банківських послуг у відповідних редакціях та не є доказами ані на підтвердження того, що 23 листопада 2010 року під час укладання сторонами кредитного договору до відома відповідача були доведені Умови та правила надання банківських послуг у редакції, затвердженій наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, ані на підтвердження того, що до відома відповідача 23 листопада 2010 року взагалі були доведені будь-які Умови та правила надання банківських послуг, ані на підтвердження того, що до відома відповідача впродовж дії кредитного договору від 23 листопада 2010 року були доведені Умови та Правила надання банківських послуг у редакції, затвердженій наказом СП-2013-6500941 від 28 січня 2013 року.

В зв`язку з цим, суд доходить висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» тієї обставини, що станом на час укладання сторонами 23 листопада 2010 року кредитного договору ОСОБА_1 розуміла та погодилась саме на ті Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені позивачем до позовної заяви.

Так, велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, ухваленій по справі № 342/180/17, дійшла висновку про те, що за обставин, аналогічних вищевикладеним, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До того ж, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року по справи № 6-16цс15, слідує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачено позовну давність тривалістю 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

За таких обставин суд доходить висновку, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не є складовою частиною укладеного сторонами 23 листопада 2010 року кредитного договору, а отже посилання на них позивача як на підставу застосування до спірних правовідносин позовної давності тривалістю 50 років є безпідставним.

Що стосується клопотання сторони відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, то суд при їх вирішенні керується таким.

Статтею 525 ЦК України закріплено правило, за яким одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду, ухваленій 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 слідує таке. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Так, підписані ОСОБА_1 23 листопада 2010 року документи свідчать, що окремо АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 строк укладеного між ними кредитного договору не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду (а.с. 8) повернення кредиту та сплату відсотків за користуванням кредитом відповідач мав здійснювати щомісячними платежами у строк до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним, упродовж строку кредитування, який, як слідує з довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20190727/133 від 12 листопада 2019 року, закінчується 31 березня 2016 року.

Разом з тим, з Виписок по карті № НОМЕР_2 (а.с. 86-88) й карті № НОМЕР_3 (а.с. 88) за період з 01 листопада 2010 року по 12 листопада 2019 року вбачається, що останнього разу відповідачем по відкритому їй на підставі укладеного сторонами кредитного договору від 23 листопада 2010 року кредитному рахунку за допомогою кредитної карти № НОМЕР_2 було здійснено операцію поповнення рахунку 24 квітня 2012 року, а за допомогою кредитної карти № НОМЕР_3 - операцію поповнення рахунку 26 травня 2014 року, після чого її заборгованість перед банком за кредитом становила 2 015 грн. 55 коп., що відповідає розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23 листопада 2010 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 червня 2019 року (а.с. 5).

Отже позивач АТ КБ «ПриватБанк» дізнався про остаточне припинення виконання відповідачем умов укладеного між ними кредитного договору, а отже і про порушення свого права 26 червня 2014 року.

Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Пунктом першим частини першої статті 258 ЦК України закріплено правило, за яким до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки укладений сторонами 23 листопада 2010 року кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Таким чином, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» дізналось про порушення свого права відповідачем щодо сплати щомісячних платежів з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом 26 червня 2014 року, натомість звернулось до суду з позовом лише 02 серпня 2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо погашення ОСОБА_1 цих щомісячних платежів, суд доходить висновку, що

строк позовної давності за вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості за щомісячними платежами за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом станом на час звернення позивача до суду сплинув.

Крім того, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 слідує, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року. Так, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Так, приймаючи до уваги, що видана відповідачу позивачем перевипущена картка діє до останнього дня березня 2016 року, тобто до 31 березня 2016 року, суд доходить висновку, що й в частині повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом у повному обсязі станом на час звернення позивача до суду позовна давність теж сплинула.

За приписами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

В зв`язку з цим, суд доходить переконання, що і до решти вимог АТ КБ «ПриватБанк» позовна давність сплинула, які, до того ж, не підлягають задоволенню на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Частиною четвертою статті 267 ЦК України закріплено правило, за яким сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273 ЦПК України, ст. ст. 257-261, 266, 267, 525, 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050, 1056-1, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін