справа № 208/5608/19
№ провадження 2/208/753/20
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Вілковій Ю.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Фесюк Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Захарова М.Ю. в інтересах держави Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:

До суду звернувся Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Захаров М.Ю. в інтересах держави Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Підставою своїх вимог вважає, те що 20 серпня 2017 року близько 06 години 20 хвилин ОСОБА_2 у світлий час доби, керував технічно справним автомобілем «Шкода Октавія» А 5РС, державний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , здійснював рух по проспекту Аношкіна з боку проспекту свободи в напрямку вул. Тараса Шевченко у м. Кам`янське з пасажиром ОСОБА_4 .

Під час руху за вказаним маршрутом, ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9,12.1,12.4 Правил дорожнього ружу України, та керуючи технічно справним транспортним засобом, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, на ділянці дороги з сухим асфальтобетонним покриттям з обмеженою видимістю проявляючи злочину самовпевненість, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вибрав швидкість руху автомобілі при якій він втратив можливість контролювати рух транспортного засобу, внаслідок чого здійснюючи рух по закругленню дороги, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїжджої частини вліво, де наїхав на дерево.

В результаті даної дорожньо-транспортної події, пасажиру автомобіля ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 80-Е від 25.01.2018 р. заподіяні тілесні ушкодження у вигляді полі травм: відкритої важкої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку, із переломом нижньої щелепи ліворуч, з раною на голові, саднами на праві стороні обличчя та синцями параорбітально з крововиливом, комою 1-2 ступеню, помірним когнітивними порушеннями; закритого перелому шийки лівої плечової кістки, відкритого переломовивиху правого гомілково-ступневого суглобу з переломом правої таранної кістки, закритого перелому правої плечової кістки, переломом крижі, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень знаходяться у прямому зв`язку з вчиненням ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди.

Правова кваліфікація умисних дій ОСОБА_2 визначена, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Да даним фактом 20.08.2017 р. СВ Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР № 0001811 за ознаками кримінального правопорушення ч.2 ст. 286 КК України.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 208/1158/18 від 05.04.2019 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки, з застосуванням ст.75 КК України з звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, іспитовим строком тривалістю 3 роки. Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відносно ОСОБА_2 набув чинності 05 травня 2019 р.

Умисними діями ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні № 1 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» в період з 20.08.2017 р. по 15.09.2017 р. Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої склали 18 435 грн.56 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.

З моменту закінчення лікування ОСОБА_4 , а саме з 20.08.2017 до теперішнього часу жодних заходів з метою відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої від кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_2 не вжито, тому керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Захаров М.Ю. в інтересах держави Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» звернувся до суду про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в сумі 18 435 грн.56 коп. та судовий збір на користь держави.

Представник позивача Прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Пилипенко М.Г. в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, та надала відзив на позовну заяву в якому зазначає, що Дніпродзержинською місцевою прокуратурою обґрунтуванні підстави представництва інтересів держави в особі уповноважених органів.

Представник Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов підтримав в повному обсязі. (а.с. 53).

Представник Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов підтримав в повному обсязі (а.с. 44).

Представник відповідача ОСОБА_5 судовому засіданні надав відзив, не визнає позовні вимоги, вважає, що керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області не навів достатніх аргументів для висновку про наявність виключного випадку, тобто не зазначив підстав для звернення в інтересах іншої особи, що дає право на звернення до суду з даним позовом, як і не надав достатніх доказів щодо обґрунтованості суми позовних вимог, що є підставою для залишення позову розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позов подано особою, яка не має цивільно - процесуальної дієздатності (а.с. 47-48).

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадкам і в порядку, що визначені законом. З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. З ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. З ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку передбаченому ч. 4 цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загрозі порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Так, встановлюючи відсутність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, про те що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на ті підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдані за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках потрібно захистити інтереси держави (справа «Менчинська проти Росії»).

Тому участь прокурора у даній справі, з урахуванням вище зазначеної практики Верховного суду та Європейського Суду з прав людини виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не та захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті і великої кількості громадян.

Таким чином, при порушенні або наявності загрози інтересам держави бездіяльності органу державної влади чи місцевого самоврядування компетенції якого віднесено відповідні повноваження, найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення які порушують це право, буде саме представництво органів прокуратури: інтересів держави в особі Дніпропетровської обласної ради та «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова».

В даному випадку органом, уповноваженим державою здійсню: відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає орган місце самоврядування - обласна рада та заснований на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області комунальний заклад охорони здоров`я.

Аналогічної правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду під час розгляду 15.10.2019 справи № 903/129/18 за позовом заступі прокурора Волинської області в інтересах держави в особі сільської рад; фізичної особи-підприємця Про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду. Зокрема, у постанові зазначено, що незалежно від причин неспроможності самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення сільською радою до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтересам жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

На підставі вищевикладеного вважаю наведені відповідачем у відзиві на позов обставини щодо права позивача на звернення до суду не доведеними та є безпідставними.

20 серпня 2017 року близько 06 години 20 хвилин ОСОБА_2 у світлий час доби, керував технічно справним автомобілем «Шкода Октавія» А 5РС, державний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , здійснював рух по проспекту Аношкіна з боку проспекту свободи в напрямку вул. Тараса Шевченко у м. Кам`янське з пасажиром ОСОБА_4 .

Під час руху за вказаним маршрутом, ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.9,12.1,12.4 Правил дорожнього ружу України, та керуючи технічно справним транспортним засобом, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, на ділянці дороги з сухим асфальтобетонним покриттям з обмеженою видимістю проявляючи злочину самовпевненість, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вибрав швидкість руху автомобілі при якій він втратив можливість контролювати рух транспортного засобу, внаслідок чого здійснюючи рух по закругленню дороги , не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїжджої частини вліво, де наїхав на дерево.

В результаті даної дорожньо-транспортної події, пасажиру автомобіля ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 80-Е від 25.01.2018 р. заподіяні тілесні ушкодження у вигляді полі травм: відкритої важкої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку, із переломом нижньої щелепи ліворуч, з раною на голові, саднами на праві стороні обличчя та синцями параорбітально з крововиливом , комою 1-2 ступеню, помірним когнітивними порушеннями; закритого перелому шийки лівої плечової кістки, відкритого переломовивиху правого гомілково-ступневого суглобу з переломом правої таранної кістки, закритого перелому правої плечової кістки, переломом крижі, о відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень знаходяться у прямому зв`язку з вчиненням ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди.

Правова кваліфікація умисних дій ОСОБА_2 визначена, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки, за даним фактом 20.08.2017 р. СВ Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР № 0001811 за ознаками кримінального правопорушення ч.2 ст. 286 КК України.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 208/1158/18 від 05.04.2019 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки, з застосуванням ст.75 КК України з звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, іспитовим строком тривалістю 3 роки. Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відносно ОСОБА_2 набув чинності 06 травня 2019 р.

Так, умисними діями ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні № 1 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. Мечникова» в період з 20.08.2017 р. по 15.09.2017 р.

Витрати вказаного закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої склали 18 435 грн.56 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993(далі-Порядок). Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Згідно ч. 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до Статуту Комунального закладу «Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова» затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради № 454-19/VI від 21.06.2013, засновником підприємства являється Дніпропетровська обласна рада та виконавчі органи. Одним із джерел формування майна та коштів є кошти місцевого бюджету (бюджетні кошти), тобто «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» є бюджетним підприємством (а.с. 13-18).

Разом з тим, ні Дніпропетровська обласна рада, ні Комунальний заклад «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» з моменту закінчення лікування ОСОБА_4 , а саме з 20.08.2017 до теперішнього часу жодних заходів з метою відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої від кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_2 не вжито.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» районна ради є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлює, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Таким чином, Дніпропетровська обласна рада неналежним чином виконує покладені на неї обов`язки, що дає право Дніпродзержинській місцевій прокуратурі Дніпропетровської області вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

При ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховується до відповідного бюджету.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з ОСОБА_2 на Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова» слід стягнути кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_4 в розмірі 18 435,56 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в разі задоволення позову, а тому судовий збір в розмірі 2102 грн. необхідно покласти на відповідача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 1206 ЦК України, ст.ст. 2-13, 141, 223, 206, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву Керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Захарова М.Ю. в інтересах держави Дніпропетровської обласної ради, Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , на користь держави в особі Дніпропетровської обласної ради (код ЄДРПОУ 2398934, проспект О.Поля, 2, м. Дніпро, 49004) кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 у розмірі 18 435 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.