Справа № 465/5115/17 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/4183/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жук Ростислава Стефановича на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Кузя В.Я., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварож" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сварож» 05 вересня 2017 року звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Господарського суду Львівської області від 03.02.2015 року у справі № 914/2790/14 визнано банкрутом ТзОВ «Сварож» та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.04.2017 року ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чорній Мар`яна Володимировича.

В процесі здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що ОСОБА_1 (колишнім керівником ТзОВ «Сварож») за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року з рахунку банкрута знято грошові кошти в сумі 2 725 873, 00 грн. За вказаний період ОСОБА_1 частину коштів в сумі 1 109 030, 00 грн. повернула. Таким чином, існує неповернута заборгованість в розмірі 1 355 343, 00 грн., які позивач просив стягнути. Заявою від 04 грудня 2017 року позивач позовні вимоги збільшив та в кінцевому просив про стягнення 1 728 510, 00 грн. Заявою від 26.12.2017 року позивач змінив підстави позову та з посиланням на ст. 1212 ЦК України просив про стягнення зазначеної суми.

28 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Чорнія Мар"яна Володимировича про передачу матеріалів цивільної справи за підвідомчістю до Господарського суду Львівської області, яке мотивоване тим, що Постановою Господарського суду Львівської області від 03.02.2015 року у справі № 914/2790/14 визнано банкрутом ТОВ «Сварож» та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.04.2017 року ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Чорнія Мар`яна Володимировича.

21 жовтня 2019 року вступив в дію Кодекс України з процедур банкрутства. З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратили чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до Перехідних та прикінцевих положень вказаного закону, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відтак, просить передати матеріали справи № 465/5115/17 до Господарського суду Львівської області для розгляду в межах справи № 914/2790/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварож».

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Чорнія Мар`яна Володимировича про передачу за підвідомчістю матеріалів цивільної справи № 465/5115/17 задоволено. Передано матеріали цивільної справи № 465/5115/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сварож до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до господарського суду Львівської області для розгляду в межах справи №914/2790/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Сварож».

Не погодившись з таким судовим рішенням відповідач оскаржила його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду скасувати, провадження у справі закрити. Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що розгляд даної справи за правилами цивільної юрисдикції не повинен здійснюватися, а можливість передачі справи до суду іншої юрисдикції, зокрема до господарського суду, не передбачена положеннями діючого процесуального законодавства. Чинний ЦПК України передбачає можливість передачі справи з одного суду до іншого виключно в межах судів загальної юрисдикції та лише з підстав, визначених ст. 31 ЦПК України. Натомість, ст. 255 ЦПК України визначено єдиний механізм вирішення ситуації - а саме закриття провадження у цій справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Відзив мотивований тим, що висновки оскаржуваної ухвали ґрунтуються на вірному правозастосуванні та узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону № 2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, відповідно до вимог ст. ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду та підстав такого, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сварож» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постановою господарського суду Львівської області від 03 лютого 2015 року у справі № 914/2790/14 ТОВ «Сварож» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Передаючи матеріали даної цивільної справи до господарського суду для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «Сварож», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з 21 жовтня 2019 року набув чинності Кодекс України з питань банкрутства, а Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність, така справа підлягає передачі до господарського суду, на підставі положень частини другої статті 7 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Глава 2 ЦПК України визначає цивільну юрисдикцію до якої входить: предметна та суб`єктна юрисдикція; інстанційна юрисдикція та територіальна юрисдикція.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Територіальна підсудність - компетенція із розгляду цивільних справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Цивільне процесуальне законодавство виділяє кілька видів територіальної підсудності: загальна територіальна підсудність, альтернативна підсудність, договірна підсудність, територіальна підсудність.

Отже, виходячи із змісту ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд може передати справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Нормами ЦПК України, чинним на час постановлення оскаржуваної ухвали, дійсно не передбачено передачу справи до іншого суду, якщо позивачем порушена предметна та суб`єктна юрисдикція (підвідомчість).

У випадку порушення позивачем предметної та суб`єктної підсудності, суддя відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Після відкриття провадження у справі, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Однак, судом першої інстанції вірно було враховано, що 18 жовтня 2018 року Верховною Радою України прийнято Кодекс України з процедур банкрутства (надалі - Кодекс), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Кодекс набрав чинності 21 квітня 2019 року (опубліковано в газеті «Голос України» від 20.04.2019 року № 77) та введений в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності, тобто з 21 жовтня 2019 року.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Пунктом 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу установлено, що з дня введення його в дію подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник встановлено статтею 7 Кодексу. Так, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, зазначена норма Кодексу містить вказівку на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ та процесуальне правило про передачу справ, стороною в яких є боржник, незалежно від юрисдикції цього спору.

Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи № 607/6254/15-ц за позовом фізичної особи до ДП «Укрветсанзавод» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсним запису в трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки та виплати належних сум при звільненні, стягнення заборгованості із заробітної плати з нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди, у постанові від 15 січня 2020 року зазначено, що «Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

З огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. Однак не можна погодитися з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КзППБ , а до цього - статтею 23 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». За встановлених обставин у цій справі суди повинні були передати справу до Господарського суду на розгляді якого пребуває справа про банкрутство ДП «Укрветсанзавод».

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неможливість застосування у даній справі положень частини третьої статті 7 Кодексу. І при цьому, судом першої інстанції вірно застосовано положення частини другої цієї статті Кодексу, оскільки вони є нормами прямої дії і передбачають можливість в процесуальному порядку передачі справ, віднесених до цивільної юрисдикції, на розгляд суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, якщо провадження у таких справах відкрито до введення в дію Кодексу. При цьому не має правового значення черговість відкриття провадження у цивільній справі та справі про банкрутство. У даній справі суд першої інстанції врахував, що з огляду на те, що відносно позивача ТОВ «Сварож» порушено справу про банкрутство, розгляд цивільної справи, у якій він за процесуальним статусом є позивачем і пред`являє майнові вимоги, за правилами цивільного судочинства не узгоджувався з положеннями статті 7 Кодекс України з процедур банкрутства, у якій є пряма вказівка на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Такий розгляд повинен закінчитися за правилами саме господарського судочинства, адже таке урегулювання процедури розгляду спору позивача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює як усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства, так і всі дані щодо його майна, а відтак не призведе до порушення прав учасників справи про банкрутство ТОВ «Сварож» та до зменшення майнових активів боржника.

Відтак, висновок суду про підсудність даної справи Господарському суду Львівської області є вірним.

З підстав викладених вище безпідставною є і вимога апеляційної скарги про закриття провадження у справі.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про відмову у задоволенні апеляційної скарги, оскільки передача справи для подальшого розгляду від неналежного суду до належного суду, відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року про право особи на справедливий суд.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, і підстав для скасування ухвали Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 24 лютого 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жука Ростислава Стефановича - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.