Справа № 745/208/20
Провадження № 2/745/118/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Смаль І.А.,

за участі секретаря судового засідання Шуляр І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просить суд визнати недійсним кредитний договір №440473 від 25.11.2018року. Позов мотивований тим, що 25.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та нею було укладено договір про надання фінансового кредиту №440473. Проте фактично працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Вона не мала можливості детально ознайомитися з Умовами та Правилами кредитування перед укладанням кредитного договору. Їй повинен був бути наданий час і можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Як виявилося пізніше у кредитному договорі міститься безліч умов та регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалась та який укладений на не вигідних для неї умовах.

З відзиву на позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" вбачається, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, 25.11.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір в письмовій формі електронний договір, згідно якого відповідач, позикодавець надав позивачці, позичальникові грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позивальник зобов`язання повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом.

Інформація, яка була необхідна Клієнту для прийняття ним обгрунтованого та усвідомленого рішення стосовно отримання Кредиту, була розміщена Товариством на власному Веб-сайті та була/е повною, актуальною, безоплатною та доступною для самостійного ознайомлення та містила всі необхідні відомості, що передбачені згідно з вимогами чинного законодавства. На веб-сайті Товариства міститься вся необхідна інформація для прийняття Клієнтом обгрунтованого та усвідомленого рішення стосовно отримання Кредиту та визначитись з його істотними умовами. На вебсайті товариства не встановлено часові обмеження для ознайомлення з вказаною інформацією для прийняття клієнтом обґрунтованого та усвідомленого рішення стосовно кредиту та визначались його істотні умови.

На підставі Закону України «Про електронну комерцію» між сторонами був належним чином укладений кредитний договір в письмовій формі, підтвердженням укладення якого надсилались клієнту на його мобільний телефон смс-повідомлення, а сам договір - до його особистого кабінету на веб-сайті позивачки. Відповідач наголошує, що електронний договір був укладений сторонами, шляхом відповіді-згоди позичальниці на укладення кредитного договору (акцепту), яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» була надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, під умовами Правил надання фінансових кредитів та текстом Згоди на обробку персональних даних.

Переказ коштів, здійснено 25.11.2018 року, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта, яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту, що підтверджується копією Інформаційної довідки №7931-ВП від 09.04.2020р., складеної у відповідності до вимог законодавства, та яка містить усі необхідні реквізити.

Також, відповідач не погоджується з твердженням відповідача що умови п.4.4 договору є несправедливими, оскільки дана умова договору не встановлює вимогу щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

До того ж відповідач просить врахувати, що у разі незгоди з умовами кредитного договору позивачка не була позбавлена можливості скористатися своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору. Натомість таких дій позивачка не вчинила. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

21.05.2019 року відповідач відступив право вимоги за цим договором ТОВ ФК «Довіра та гарантія».

Відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою від 15.06.2020 року було залучено в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,відзив на позов не подавав.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 25.11.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту №440473, відповідно до якого відповідач на умовах строковості, зворотності та платності надає грошові кошти в розмірі 3000,00 грн., а позивачка зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту, вказаного в пункті 1.4. договору (п. 1.1., 1.2 кредитного договору).

Пунктами 1.3., 1.3.1. договору визначено, що сукупна вартість кредиту складає 100,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 3009,0 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 0,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 9,00 грн. (у грошовому виразі).

Згідно п. 1.4. строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання (п.7.1. кредитного договору).

У розділі 8 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивачки, а також зазначено, що договір нею підписано електронно-цифровим підписом 25.11.2018. 18:41:46.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Оспорюваний договір був укладений в електронній формі. Дана обставина не заперечується і сторонами.

Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачкою, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».Згідно з пунктом 1.7 оспорюваного кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті www.creditplus.ua. Підписуючи цей договір, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст.. 642 ЦК України).

В зв`язку з цим, твердження позивача, що при видачі кредитних коштів вона не була ознайомлена з умовами кредитування є неспроможними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Також позивачем не доведено той факт, що при укладанні договору відповідач спонукав її для прийняття швидкого рішення, внаслідок чого її було введено в оману і вона не змогла об`єктивно оцінити всі ризики укладеного договору.

Згідно п. 1.5. кредитного договору, кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи.

Зі змісту листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 09.04.2020. №7931-ВП (а.с. 56) вбачається, що 25.11.2018 року кошти в розмірі 3000,0 грн. були перераховані на картку позивачки за № НОМЕР_1 . Окрім того, позивачкою 22.12.2018 року було внесено на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 8,40 грн, 21.01.2019 року - 1620 грн. Дані обставини підтверджуються також довідкою відповідача (а.с.85)

Щодо порушень норм закону «Про захист персональних даних» то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7.3 спірного договору клієнт підтверджує, що він зокрема повідомлений про свої права згідно ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних» та надав згоду на передачу товариству своїх персональних даних та їх обробку.

Позивач просить визнати даний пункт договору недійсним, бо у договорі не передбачене право відзивати свою згоду на обробку персональних даних.

Суд не може погодитись з таким твердженням, оскільки відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. В п.11 ч.2 ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних» передбачено право особи відкликати згоду на обробку персональних даних. Дана стаття зазначена в договорі з якою позивач ознайомлений, і тому, якщо він має бажання, може відкликати свій дозвіл на збір та обробку персональних даних. Отже п.7.3 договору не може бути визнаний недійсним за таких підстав.

Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як передбачено у п. 4.4. договору у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів (п.4.4.1.); на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100,0 грн. (п.4.4.2.); на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300,0 грн. (п.4.4.3.); на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500,0 грн. (п.4.4.4).

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

З огляду на викладене, суд вважає, що порядок обрахування неустойки, закріплений у п. 4.4. передбачає подвійну відповідальність позивача за невиконання одного зобов`язання, а саме сплату як пені так і штрафу одночасно. Таким чином, не відповідає засадам добросовісності та розумності, і є несправедливим.

Відтак, в силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для визнання п. 4.4. кредитного договору недійсним.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсним п. 4.4 кредитного договору, решта позовних вимог не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, вирішуючи питання позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», то суд приходить до висновку, що вони не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки зважаючи на зміст позовних вимог, вони стосуться тільки Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", яке є стороною в договорі, який просить визнати недійсним позивач.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та витрати на правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, та враховуючи, що вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 420 грн. 40 коп. З ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» слід стягнути витрати на правничу допомогу, також пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 1500 грн. Витрати відповідача на правничу допомогу в розмірі 3000 грн підтверджуються договором про надання правової (правничої) допомоги від 21.04.2020 року (а.с.106-107), ордером № 1002980 (а.с.105), розрахунком оплати витрат на правову допомогу (а.с.108), актом надання-приймання правової допомоги (а.с.109), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №393 (а.с.110), квитанцією про оплату (а.с.111), протоколом судового засідання, в якому підтверджується участь в ньому адвоката (а.с.112).

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354 ЦПК України; ст. 15, 16, 202, 203, 205, 207, 215, 216, 525, 526, 546, 549, 627, 629, 638, 1054 ЦК України; ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. 3, 11, 12 «Про електронну комерцію, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про визнання недійсним кредитного договору задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 4.4. договору № №440473 про надання фінансового кредиту, укладеного 25.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» 1500 грн витрат на правничу допомогу.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Сосницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ТОВ "Авентус Україна", 03062, м.Київ, проспект Перемоги 90-А, .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора І.Сікорського, будинок 8, .

Суддя І.А.Смаль