П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/19892/19

Провадження № 22-ц/4815/805/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бердій М.А.

Ухвалу суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

04.03.2020 у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк (Короляк) Наталя Валеріївна;

представники учасників справи:

заявника - адвокат Пінчук Вікторія В`ячеславівна;

за участі: адвоката Пінчук Вікторія В`ячеславівна та начальника Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іщук Наталі Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пінчук Вікторії В`ячеславівни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року у цивільній справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пінчук Вікторії В`ячеславівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ; на постанову Головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк (Короляк) Наталі Валеріївни про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Пінчук В.В. зі скаргою на постанову Головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іл`юк (Короляк) Н.В. (далі - державний виконавець) про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання вчинити дії, де заінтересованою особою залучено ОСОБА_2 . Мотивуючи свої вимоги, вказувалося про незаконність відкриття 27 серпня 2019 року виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 20 серпня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області. Вважає, що заява про примусове виконання рішення суду не містить ряду обов`язкових вимог, а саме дати народження стягувача, реєстраційного номера картки платника податків стягувача, реквізитів відкритого у банку чи іншій фінансовій установі рахунку для отримання стягнутих з боржника грошових сум. У заяві також відсутні вказівки про додатки, зокрема про наявність виконавчого листа №2-4874/08 від 20.08.2019 та квитанції про сплату авансового внеску. При цьому виконавчий документ не має позначок щодо його надходження до державного органу, що здійснює примусове виконання рішення суду, а відомості, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають відомостям, які містяться у виконавчому листі №2-4874/08 від 20.08.2019 - неправильно вказана адреса боржника та стягувача.

Оскільки строк на подання скарги пропущено з поважних причин, тому просила поновити його.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року поновлено пропущений строк на подання скарги на дії державного виконавця щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання вчинення дій, а скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 ; місце прож.: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суб`єкт оскарження: державний виконавець; місцезнаходження: 33028 м. Рівне, вулиця Замкова, 22а; .

У поданій апеляційній скарзі заявник через свого представника покликається на незаконність і необґрунтованість ухвали суду, що полягало у неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких належних і достатніх доказів про подання виконавчого листа в порядку, встановленому законодавством, а заява про примусове виконання судового рішення не відповідала вимогам закону та порядку для подання виконавчого листа. Всупереч Закону України "Про виконавче провадження" стягувач у заяві не зазначила дату її народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача, реквізити рахунку, відкритого у банку або іншій фінансовій установі для отримання стягнутих з боржника грошових сум, а також у додатках відсутні вказівки, що виконавчий лист подано разом із заявою і не вказано про сплату авансового внеску. Також немає позначок щодо надходження виконавчого документа до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Рівненській області.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем вказані хибні адреси боржника та стягувача, а саме замість адрес: " АДРЕСА_2 " та " АДРЕСА_3 " зазначено: " АДРЕСА_4 ".

Щодо порушень норм матеріального права, то заявник посилається на недодержання судом положень п. 1 ч. 2 ст. 18, пунктів 6, 8 ч. 4 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Вважає, що суб`єктом оскарження не було надано жодних заперечень і належних та допустимих доказів, не наведено доводи з приводу поданої скарги, які свідчили би про дотримання порядку подання виконавчого листа на виконання та відкриття виконавчого провадження.

З викладених міркувань просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухваливши постанову про задоволення скарги на постанову державного виконавця.

Разом з тим, оскільки доводи апеляційної скарги фактично зводяться до спростування висновків суду щодо відмови в задоволенні скарги по суті, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України законність питання поновлення пропущенного строку на подання скарги на постанову державного виконавця апеляційним судом не перевіряється.

У поданому відзиві державний виконавець, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому покликався на додержання вимог ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відмовляючи представнику ОСОБА_1 - адвокату Пінчук В.В. в задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності правових і фактичних підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання повернути стягувачеві заяву від 22 серпня 2019 року, оскільки при прийнятті виконавчого документа до примусового виконання державним виконавцем було додержано вимог закону та враховано, що подана ОСОБА_2 заява відповідає змісту правовідносин, що склалися між сторонами відповідно до судового рішення.

Окрім того, вимога про повернення заяви стягувачеві не ґрунтується на положеннях законодавства, адже ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено можливість повернення виконавчого документа, але не заяви про примусове виконання.

Як з`ясовано судом, 20 серпня 2019 року Рівненським міським судом на виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 522 665, 66 гривень видано відповідний виконавчий лист №2-4874/08.

22 серпня 2019 року стягувачем було подано до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області заяву про прийняття до примусового виконання зазначеного виконавчого документа.

В подальшому, 27 серпня 2019 року, державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №59890083 з виконання виконавчого листа №2-4874/08, виданого 20.08.2019 Рівненським міським судом Рівненської області; зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника 52 662, 71 гривень виконавчого збору та 214, 76 гривень витрат виконавчого провадження.

Вважаючи, що постановою про відкриття виконавчого провадження і зобов`язання надати декларацію про доходи порушено права боржника, 22 жовтня 2019 року в інтересах ОСОБА_1 до суду звернулася її представник - адвокат Пінчук В.В., подавши відповідну скаргу на незаконність зазначеного рішення державного виконавця.

Відповідно до ст.ст. 1, 13, 18, 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не було порушено жодних прав чи свобод боржника, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив представнику ОСОБА_1 у задоволенні скарги, відповідні висновки про що відобразив в оскаржуваній ухвалі.

Щодо доводів апеляційної скарги про недодержання державним виконавцем правил Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутності вказівки стягувачем у заяві про дату її народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків стягувача, реквізитів рахунку, відкритого у банку або іншій фінансовій установі для отримання стягнутих з боржника грошових сум, а також вказівки, що виконавчий лист подано разом із заявою і не вказано про сплату авансового внеску, то з ними погодитися не можна.

Так, на а.с. 5 міститься копія заяви про прийняття до примусового виконання виконавчого документа, де зазначено прізвище, ім`я та по-батькові стягувача, зміст паспортних даних стягувача, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків та реквізити банківського рахунку ОСОБА_2 . При цьому сама по собі відсутність посилання на наявність додатків до заяви не свідчить про незаконність рішення державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Не заслуговують на увагу як необґрунтовані і твердження автора апеляційної скарги про відсутність позначок щодо надходження виконавчого документа до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Рівненській області.

Також колегія суддів не згодна і з доводами представника ОСОБА_1 про хибність вказівки державного виконавця в оскаржуваній постанові щодо місця проживання сторін, оскільки їхня адреса є зрозумілою і сумнівів не викликає.

Решту аргументів заявника, в т.ч. і щодо неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів розуміє як суб`єктивні і формальні міркування та такі, що не спростовують правильності і обґрунтованості висновків суду попередньої інстанції.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги також і те, що стаття 1291 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при її постановленні.

В силу положень ст. 141 ЦПК України понесений і документально підтверджений судовий збір, що сплачений заявником при поданні апеляційної скарги, поверненню на його користь не підлягає через відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пінчук Вікторії В`ячеславівни залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.09.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук