Справа № 692/1492/19
Провадження № 2/692/54/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді - Чепурного О.П., при секретарі - Бубир В.М., за участю позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача- приватний нотаріус Драбівського районного нотаріального округу Петраченко Олексій Васильович, про визнання спадкового договору недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання спадкового договору недійсними. Позовну заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 трагічно помер її чоловік ОСОБА_6 . ОСОБА_1 відмовилась від спадщини на користь спільної дитини - ОСОБА_4 , а також подала заяву про прийняття спадщини в інтересах дитини в Драбівську державну нотаріальну контору у строк, визначений ст.1270 ЦК України. Під час збирання та підготовки документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я малолітнього сина з`ясувалось, що на частину майна, яка належала чоловіку позивачки, а саме: земельну ділянку, площею 2,1651 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер::04:002:0790 накладено заборону, а щодо цього об`єкту є спадковий договір ВТО №305863 від 19.11.2013 року. Договір укладено на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Петраченком О.В. Позивач зазначає, що спадковий договір укладений з порушенням норм закону, оскільки його укладено під час дії заборони (мораторію) на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, спадковий договір щодо земельної ділянки порушує права малолітньої дитини ОСОБА_4 на спадкування після смерті його батька ОСОБА_6 , тому вона змушена звернутися до суду з вимогою про визнання такого договору недійсним.

20.12.2019 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому вказувала, що вважає що позов не підлягає до задоволення оскільки як вбачається із тексту позовної заяви - спірний договір порушує права малолітньої дитини ОСОБА_4 як спадкоємця ОСОБА_6 , однак, спадковий договір ВТО №305863 від 19.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Петраченком О.В., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто через два роки після укладення спадкового договору, таким чином у листопаді 2013 року неіснуючі, в тому числі і спадкові права дитини порушені бути не могли. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Таким чином, оскільки за спадковим договором моментом набуття права власності є смерть відчужувача, то право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, що є предметом спадкового договору, припинилось внаслідок його смерті. Отже, спадкові права порушені бути не могли, адже земельна ділянка не входить до спадкової маси. Укладений спадковий договір ВТО №305863 від 19.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Петраченком О.В., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не є фіктивним чи удаваним, оскільки сторони його виконали з дотриманням вимог чинного законодавства, а підстави для визнання цього договору недійсним- відсутні, тому, просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на підстави вказані у відзиві на позов та на практику Європейського суду з прав людини.

Третя особа в судове засідання не з?явилася.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд дійшов до наступного.

З копії спадкового договору, укладеного між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5 , 19 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1152, вбачається, що ОСОБА_5 , як набувач зобов`язалася виконувати передбачені даним договором розпорядження відчужувача і в разі його смерті мала набути право власності на належну відчужувачу земельну ділянку площею 2,1651 га, що розташована: Черкаська область, Драбівський район, Митлашівська сільська рада (за межами населеного пункту).

Право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 2,1651 га, розташовану в с. Митлашівка Драбівського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 040020790 підтверджується копією державного акту на земельну ділянку від 05.05.2004 року серії ЧР №110854, виданого Драбівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №454 .

З копії свідоцтва про смерть від 30.05.2019 року серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно. Як вбачається з пояснень позивача та листа Драбівської державної нотаріальної контори від 10.09.2020 року єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 є його син ОСОБА_4 . Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 є малолітньою дитиною, а його матір?ю являється ОСОБА_1 , тобто позивач по справі, в інтересах якого вона і подала позов. В даному випадку суд вважає, що спадкоємець є зацікавленою особою щодо оспорювання спадкового договору, оскільки наслідки такого оспорювання прямо впливають на обсяг майна, яке він зможе отримати у спадок, тому останній не позбавлений права на звернення до суду для захисту своїх прав. Той факт, що оспорюваний спадковий договір був укладений до його народження не має юридичного значення, оскільки право на звернення до суду у нього виникає з моменту набуття статусу спадкоємця, що робить його з цього моменту зацікавленою особою.

Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов?язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувач) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. З даного вбачається, що спадковий договір не є окремим видом спадкування, і він носить характер договірних відноси, а тому може бути визнаний недійсним. На період укладення спадкового договору діяла норма п.б, п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України згідно якого до набрання чинності закону про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше до 01 січня 2016 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З огляду на наведене, спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельної ділянки цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону (нікчемним). Такий висновок викладений в постанові від 20 травня 2020 року Верховного Суд в рамках справи № 629/3502/16-ц, провадження № 61-39405св18.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла правового висновку, відповідно до якого визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Відтак, виходячи з обставин справи, вважаю, що спірний спадковий договір є нікчемним, оскільки він порушує публічний порядок, а тому визнання його недійсним не є належним способом захисту прав. У зв?язку з цим підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.203, 215, 228, 1302 Цивільного кодексу України, п.б, п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий