Суддя першої інстанції Савін О.І.
Провадження № 22-ц/812/432/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2020 року м. Миколаїв Справа № 486/600/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Київського міського центру зайнятості на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Савіна О.І., в залі судового засідання в м. Южноукраїнськ, о 14 год. 35 хв., повний текст якого складений 21 грудня 2019 року, за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал СТБ» (далі ТОВ «Телеканал СТБ»), про стягнення незаконно виплаченого матеріального забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2018 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно виплаченого матеріального забезпечення.

Позов мотивовано тим, що під час перевірки обґрунтованості виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю було виявлено, що у період перебування на обліку в статусі безробітного в Святошинському районному центрі зайнятості ОСОБА_1 перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Телеканал СТБ» згідно договору від 01 листопада 2017 року та згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 30 листопада 2017 року отримав винагороду у розмірі 300 грн. У подальшому, 27 лютого 2018 року позивачем видано наказ № 6 про повернення допомоги по безробіттю, яку відповідач в добровільному порядку повертати відмовився.

Посилаючись на те, що відповідач порушив положення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме, щодо обов`язку зареєстрованих безробітних своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення, Київський міський центр зайнятості просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти в розмірі 8 891,01 грн.

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал СТБ».

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, міський суд виходив з того, що факт недобросовісного набуття ОСОБА_1 грошових коштів, як і наявності рахункової помилки, не встановлено, а тому відсутні підстави для повернення спірної суми позивачу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Київський міський центр зайнятості оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на порушення норм матеріального права, не дослідження обставин справи, яке привело до неправильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що неповідомлення ОСОБА_1 про наявність укладеної цивільно-правової угоди на виконання епізодичної ролі в аудіовізуальному творі від 01 листопада 2017 року, яка була укладена під час перебування на обліку безробітних осіб, є порушення ним ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та, відповідно до ч. 3 цієї статті, є підставою для стягнення незаконно отриманого забезпечення.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла представник ОСОБА_2 з доводами апеляційної скарги не погодився та послався на те, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані обставини справи, належним чином досліджені надані сторонами докази, а тому рішення суду є обґрунтованим та законним.

Представник ТОВ «Телеканал СТБ» у відзиві на апеляційну скаргу погодився з рішенням суду першої інстанції та на доводи скаржника зазначив, що норми Закону України «Про зайнятість населення», на які посилається позивач щодо категорій зайнятого населення, не містять посилань на осіб, які надають послуги за цивільно-правовою угодою. Відповідач уклав цивільно- правовий договорі разового характеру, а тому не може вважатися повноцінно зайнятою людиною у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону. Крім того, позивач не надав суду відповідних доказів на підтвердження умисного невиконання відповідачем свого обов`язку щодо обставин, які впливають на умови виплати йому допомоги по безробіттю.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного центру зайнятості м. Києва за сприянням у працевлаштуванні та подав заяву про надання статусу безробітного. На підставі вказаної заяви, наказом від 06 липня 2017 року № НТ170706 ОСОБА_1 надано статус безробітного та 13 липня 2017 року призначено допомогу по безробіттю.

Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, складеного позивачем відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 19 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 перебував у відносинах з ТОВ «Телеканал СТБ» згідно договору № 13272/17 від 01 листопада 2017 року про виконання епізодичної ролі в аудіовізуальному творі, та згідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 30 листопада 2017 року отримав винагороду у розмірі 300 грн.

Згідно повідомлення ТОВ «Телеканал СТБ» № 00077/18 від 08 лютого 2018 року, за вказаним договором зобов`язання сторін припинились.

У зв`язку з цими обставинами ОСОБА_1 виплата допомоги по безробіттю припинена 18 січня 2018 року наказом № НТ170713 та відповідним наказом Стятошинської районної філії від 27 лютого 2018 року № 6 зобов`язано відповідача повернути незаконно отримані кошти.

За даними довідки-розрахунку відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення позивача № 17 від 20 лютого 2018 року, за період з 01 листопада 2017 року по 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 8 891 грн. 01 коп.

Вирішуючи спір місцевий суд виходив із того, що факт недобросовісного набуття ОСОБА_1 грошових коштів, як і наявності рахункової помилки, матеріалами справи не встановлено, а тому відсутні підстави для повернення спірної суми позивачу.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так спеціального законодавства, зокрема, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про зайнятість населення».

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року по цивільній справі № 6-88цс13 роз`яснено, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Як встановлено судом відповідач мав статус безробітного з 06 липня 2017 року по 18 січня 2018 року та за період з 01 листопада 2017 року по 27 грудня 2017 року за твердженням позивача отримав за відсутністю правової підстави допомогу по безробіттю, оскільки не повідомив відповідача про факт перебування в цивільно-правових відносинах з ТОВ «Телеканал-СТБ» протягом 20 листопада 2017 року, а саме брав участь (надавав послуги) у телевізійній передачі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

За змістом ст. 4 цього Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

За приписами ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначав, що сам по собі факт несвоєчасного повідомлення ОСОБА_1 Святошинського районного центру зайнятості про його перебування в цивільно-правових відносинах свідчить про незаконність отримання допомоги по безробіттю.

Між тим приписи ч. 3 цієї ж статті пов`язують стягнення із застрахованої особи суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі, якщо це є наслідком умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними відповідно до законодавства України.

Отже зі змісту зазначеної норми спеціального закону вбачається, що дії застрахованої особи щодо невиконання своїх обов`язків мають бути умисними та мати характер зловживань.

Між тим такі обставини не встановлені у зазначеній справі.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю. При цьому місцевим судом правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача. Також виплата допомоги по безробіттю здійснена за відсутності розрахункової помилки з боку позивача, що також виключає повернення виплачених відповідачу сум допомоги по безробіттю.

Зазначений висновок про застосування вищенаведених норм права міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, постановленої у справі № 545/163/17 від 06 лютого 2019 року.

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому висновки Об`єднаної палати Верховного Суду мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів. Таке роз`яснення було зазначено в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 130/1001/17 щодо ієрархії висновків Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається скаржник, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевий суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення в силі судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року.