Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Екомісто», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ТОВ «Екомісто», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач є власницею квартири АДРЕСА_1 .

24.12.2015 року відбулось залиття квартири НОМЕР_1 , про що складено Акт про залиття від 28.12.2015 року.

Згідно Акта залиття від 28.12.2015 року, залиття квартири позивача відбулось в результаті засмічення господарчо-побутової каналізації будівельним сміттям в результаті виконання будівельних робіт у квартирі НОМЕР_2 цього будинку.

Позивач стверджує, що власником квартири НОМЕР_2 є відповідач. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 17364 грн. 00 коп., як відшкодування майнової шкоди, завданої власності ОСОБА_1 .

Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Підстави заперечень виклав у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . У власність цю квартиру позивач набула 05.02.2016 року, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 6)

Відповідно до Акта про залиття від 28.12.2015 року, 24.12.2015 року відбулось залиття в будинку АДРЕСА_1 . Це залиття відбулось в результаті засмічення господарчо-побутової каналізації будівельним сміттям в результаті виконання будівельних робіт у квартирі НОМЕР_2 цього будинку. (а.с. 7)

Як вбачається з Висновку експерта № 16/05-2016 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 16.05.2016 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття жилих приміщень квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на дату проведення дослідження складає 14839 грн. 00 коп. (а.с. 18)

За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено 2500 грн. та 25 грн. комісії банку за переказ грошових коштів. Саме грошові кошти у розмірі 14839 грн. 00 коп., 2500 грн.00 коп. та 25 грн. 00 коп., що разом складає 17364 грн. 00 коп., позивач просить суд стягнути з відповідача.

В поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, так як у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 набула лише 05.02.2016 року, а залиття цієї квартири сталось 24.12.2015 року.

На спростування цих заперечень позивачем надано Попередній договір купівлі-продажу квартири від 08.12.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язалась у майбутньому укласти та нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу квартири в багатоквартирному будинку, а саме квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 81-87)

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Ч. 2 ст.1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ст. 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст.22 ЦК України.

Так, ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

У справах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.

Разом з тим, суд не вбачає попередній договір купівлі-продажу квартири від 08.12.2014 року належним доказом на підтвердження наявності майнових прав позивача на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач під час укладення основного договору купівлі продажу за узгоджену ціну, не зробила застереження щодо пошкодження придбаного майна попередньому власнику квартири. Придбала квартиру у стані та на умовах запропонованих попереднім власником, а право власності набула 05.02.2016 року.

А відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, так як на час події залиття квартири, не була власницею та не мала майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_2 , про що зазначає позивач у поданому позові.

Окрім зазначеного, в матеріалах справи містяться докази того, що відповідачем не було здійснено користування водою за адресою: АДРЕСА_4 , за грудень 2015 року, тобто на період в межах якого сталось залиття квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховучи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Екомісто», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко