Справа № 442/6192/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/3893/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

Жарського І.Р. представника АТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення зі згаданогои відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 672 грн. 81 коп. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 06.08.2015 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 16.07.2019 року становить 11 672 грн. 81 коп. і яка складається з: 1 128 грн. 91 коп. заборгованості за тілом кредиту; 2 434 грн. 51 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5 677 грн. 35 коп. - пеня за простроченим зобов`язанням; 1 400 грн. пеня за несвоєчасністю сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафу (фіксована частина) -500 грн.; 532 грн. 04 коп. штрафу ( процентна складова) (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 07.10.2011 року в розмірі 3 563 грн. 42 коп. та 586 грн. 43 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено(а.с. 84-86).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що згідно поданого Банком розрахунку позовних вимог 1 355 грн. 56 коп. сплачених відповідачем Банком було зараховано, як погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії.

Вважає, що „Банком не доказано належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту в сумі із тілом кредиту складають саме фактично отримані Відповідачем кошти, а тому вважає, що були відсутніми правові підстави для стягнення з відповідача 2 434 грн. 51 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Вважає, що „суд першої інстанції не з`ясував розмір заборгованості за кредитним договором, не перевірив правильність випуску кредитних карток, не встановив початок перебігу позовної давності.

Звертає увагу на те, що відповідач є учасником бойових дій, а відтак вважає, що суд неправомірно стягнув з нього судовий збір.

Вважає неправомірною відмову суду у стягненні з позивача на користь відповідача понесених останнім витрат на правову допомогу (а.с. 87-88).

Представник відповідача і автор апеляційної скарги, будучи належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 17.02.2020 року (а.с. 100) (а вручення судової повістки представникові учасника справи (в даному випадку представникові відповідача) вважається врученням повістки і цій особі; ч.5 ст. 130 ЦПК України), в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафів суд мотивував тим, що відсутні підстави вважати, що сторони кредитного договору (на даний час сторони спору) обумовили у письмовому вигляді (зокрема) відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Рішення суду у вище згаданій частині (як і в цілому) Банк не оскаржував.

В той же час, згідно поданого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог Розрахунку заборгованості, 1 355 грн. 56 коп. сплачених відповідачем в рахунок погашення боргу позичальником (Банком) було зараховано саме на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії (а.с. 6-зворот), стосовно яких суд прийшов до висновку про неправомірність цих позовних вимог.

За вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що від задоволеної до стягнення з відповідача суми у розмірі 3 563 грн. 42 коп. (1 128 грн. 91 коп. заборгованості за тілом кредиту + 2 434 грн. 51 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту) слід відняти 1 355 грн. 56 коп., як неправомірно зараховані Банком на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії.

А відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором від 07 жовтня 2011 року в сумі 2 207 грн. 86 коп. (3 563 грн. 42 коп. - 1 355 грн. 56 коп.).

Відмову у задоволенні вимоги відповідача про стягнення з Банку (як позивача) на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд мотивував «недоведеністю».

Колегія суддів висновок суду в цій частині вважає таким, що не відповідає матеріалам справи та нормам процесуального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137);

- судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (частини 2 та 8 статті 141).

Матеріалами справи стверджується наступне.

Відповідачем 07.10.2019 року разом з Відзивом на позовну заяву (а.с. 43-44) було також подано до суду Договір про надання правової допомоги № 29 від 26.09.2019 року (п. 3.2 якого передбачено гонорар за правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2 000 грн.; а.с. 45-46), меморіальний ордер від 26.09.2019 року про оплату відповідачем на виконання умов цього договору 2 000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 47), ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Тунським А.Р. (а.с. 49), а пізніше (11.11.2019 року після ухвалення судом оскаржуваного рішення) і Акт про надання правової допомоги, як додаток до вище згаданого Договору № 29 від 26.09.2019 року (а.с. 89).

Як вбачається з протоколів судових засідань по даній справі від 17.10.2019 року та від 07.11.2019 року, представники відповідача приймати участь в цих судових засіданнях (а.с. 55, 79, 82).

З урахуванням вище наведеного, доводи представника Банку, наведені у письмовій Відповіді на відзив, про те, що «Відповідачем не надано документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу (Додаток до договору про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, чек про сплату коштів), розрахунку таких витрат тощо» (а.с. 56-62), є надуманими, оскільки спростовуються матеріалами справи, а тому до уваги прийматися не можуть.

Позивач (Банк) з клопотаннями до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не звертався, про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача заяв не подавав.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога відповідача (апелянта) про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наслідками розгляду справи судом апеляційної інстанції задоволенню підлягає 18,91 % позовних вимог Банку (стягненню з відповідача 2 207 грн. 86 коп. з 11 672 грн. 81 коп. заявлених позовних вимог).

А 18,91 % від сплачених відповідачем 2 000 грн. за надану йому правничу допомогу становить 378 грн. 29 коп.

Відтак, до стягнення з Банку на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає 1 621 грн. 71 коп. понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (2 000 грн. 378 грн. 29 коп.).

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що учасники бойових дій від сплати судового збору звільняються.

Саме на цю обставину зверталося увагу суду у Відзиві на позовну заяву, до якого (в підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій) і було долучено копію посвідчення учасника бойових дій (а.с. 43-44, 48).

Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що у випадку, коли сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Вище наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-152цс17.

Відтак, судовий збір з відповідача ОСОБА_2 , як учасника бойових дій, стягненню на користь Банку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 2 207 (дві тисячі двісті сім) грн. 86 коп. заборгованості за кредитом, отриманим ОСОБА_2 на підставі кредитного договору від 07 жовтня 2011 року, укладеного у вигляді Анкети-заяви, підписаної згаданими сторонами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код , р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )1 621 (одну тисячу шістсот двадцять одну) грн. 71 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.