Номер провадження: 22-ц/813/2272/20
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., С. О. Погорєлової,

за участю секретаря - Бикової К.А.,

учасники справи:

- відповідач - ОСОБА_1

- представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23.12.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що позивач не працює та має інвалідність другої групи, пенсію за віком та інвалідністю отримує в сумі 1641 грн., інших джерел доходів не має, тому його матеріальне становище є вкрай нужденним. Його син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну допомогу йому добровільно не надає. Відповідач працює на «Одеському Заводі Радіально-свердильних станків» та не має родини чи дітей на утриманні, і має можливість надавати йому матеріальну допомогу.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 кошти на його утримання в сумі 2000 грн. щомісячно та стягнути одноразову допомогу у зв`язку з інвалідністю ІІ групи у розмірі 1500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси (ІНН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 23.12.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси (ІНН НОМЕР_1 ) судовий сбір у дохід держави у сумі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що право батьків на отримання аліментів, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. З огляду на досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог у частині стягнення аліментів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення одноразової допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав суду жодного доказу, на підтвердження того, що він потребує одноразової допомоги, у зв`язку з тяжкою хворобою або довгого перебування на лікуванні.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2019 року було залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24 квітня 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кешкентієм Д. В. було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року, відповідно до якої апелянт просить - скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було допущено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Також зазначає, що позивач залишив родину, коли відповідачу було 7 років.

Позивач ухилявся від сплати аліментів на утримання відповідача, оскільки перебував покарання у Горлівській виправній колоній та не мав можливості утримувати дитину.

Також зазначає, що ІІ група інвалідності не надає позивачу право не працювати.

Позивач не скористався правом подати відзив, поясннення або заперечення на апеляційну скаргу.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

29 травня 2019 року Одеським апеляційним судом в складі судді судової палати у цивільних справах Журавльова О.Г. було відкрито провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.07.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Розпорядженням № 5432 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

21 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 на запитання головуючого надав пояснення, що позивач - ОСОБА_4 з дитинства не піклувався про відповідача, не цікавився його життям, допомоги не надавав та за таких обставин вважає, що сплачувати аліменти на користь батька немає підстав.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записом акта про народження №529 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Так, судом встановлено, позивач ОСОБА_3 має інвалідність другої групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 . Має значну заборгованість по комунальним послугам. Отримує пенсію 1641 грн., інших доходів не має.

Як вбачається з відповіді ГУ ДФС в Одеській області вих. № 1947/9/15-32-08-01-13 від 13.04.2016 р. за відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДВС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. не має доходів, крім доходів від підприємницької діяльності.

Також, відповідно до інформації, наданої ДПІ у Малиновському районі м. Одеса та бази даних ІС Податковий Блок, фізична особа підприємець ОСОБА_1 податкову звітність за 2015 рік не надавав.

Як вбачається з довідки № 6358/02 від 14.04.2016 р. Управління ПФУ в Малиновському районі м. Одеси, інформація в центральній базі даних системи персонального обліку відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 - відсутня.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №2331 від 13.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 у 2016 році доходи не отримував, у 2017 році працював в ТОВ «Гідропром» та отримав 19 846,95 гривень; у 2018 році працював в ТОВ «Гідропром» та отримав 12 588,99 гривень; у 2019 році доходів не отримував.

З листа Одеської спеціалізованої школи №111 І-ІІІ ступненів Одеської міської ради Одеської області від 23.03.2019 року №02-08/265 у відповідь на адвоктаський запит Кешкентія Д.В. вбачається, що ОСОБА_5 є у контингенті учнів школи-інтернату №1 за 1972-1973 роки. Відповідно до записів в книзі наказів Одеської школи-інтернату №1 на учнів, ОСОБА_5 закінччив школу та отримав свідоцтво про закінчення восьмого класу у 1983 році.

У судовому засіданні 03.09.2020 року було допитано у якості свідка ОСОБА_6 , яка надала пояснення з приводу того, що позивач - ОСОБА_3 дійсно відбував покарання у виправній колоній та не мав можливості утримувати дитину, дитиною ніколи не цікавився та будь-якої допомоги не надавав.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

В своїх апеляційній скарзі відповідач посилаюєся як на підставу звільнення від аліментів на батька на те, що він не виконував стосовно них своїх батьківських обов`язків, не приймав участі в їх утриманні, вихованні, моральному та духовному розвитку.

У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Отже, лише доведення факту ухилення від батьківських обов`язків є підставою для звільнення дітей від сплати аліментів на утримання батьків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції не надав оцінки доводам ОСОБА_1 щодо ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина відповідача ОСОБА_1 , доводів останнього з вказаного приводу належним чином не перевірив.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі.

Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, улилення позивача від виконання батьківських обовязків підтверджується довідкою Одеської спеціалізованої школи №111 І-ІІІ ступенів Одеської сміської ради Одеської області показами свідка ОСОБА_6 та поясненнями ОСОБА_1 .

Утримання неповнолітніх дітей до досягнення повноліття є безумовним обов`язком батьків відповідно до положень ст. 180 СК України, тоді як обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків виникає за наявності певних умов, зокрема потребі батьків у матеріальній допомозі та наявності можливості повнолітньої дитини надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного батька чи матері, що у даному випадку позивачем не доведено належними і допустимими доказами відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Колегія звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він несе витрати на оплату комунальних послуг, телефонного зв`язку, лікування, придбання продуктів харчування, одягу, проїзд у транспорті та щодо розміру цих витрат, і, відповідно, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами.

Поряд з цим, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок також викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Таким чином, з огляду на отримання позивачем пенсії та субсидій, підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує матеріальної допомоги та розмір отримуваної пенсії не забезпечує його потреб на харчування, лікування та того, що ним витрачаються значні кошти на медикаментозне лікування, тощо, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового, про відмову у задоволенні позовних вимог.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

С. О. Погорєлова