Номер провадження: 22-ц/813/2034/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 521/10624/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Маркарової С.В. 20 квітня 2017 року,

встановив:

У липні 2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі Товариство) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № 81768339 від 03.11.2009 року у розмірі 89 679,95 грн..

Товариство обґрунтовує свої вимоги тим, що за умовами укладеного 10.01.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі Банк), та ОСОБА_1 кредитного договору № 5190546 останньому було видано кредит у сумі 29 114,00 доларів США, зі сплатою процентів на рівні 11,50% річних, строком до 10.01.2014 року.

05.03.2009 року між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду до кредитного договору щодо зміни графіку повернення кредиту.

03.11.2009 року між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду до кредитного договору щодо зміни графіку повернення кредиту.

03.11.2009 року між сторонами кредитного договору було також укладено Додаткову угоду до кредитного договору про надання другого траншу кредиту у розмірі 178 282,35 грн., що еквівалентно 21 583,82 долара США, з цільовим призначенням погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим першим траншем кредиту, процентна ставка 19% річних, строк надання кредиту до 03.01.2014 року. Погашення кредиту повинно відбуватися відповідно до встановленого графіку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 10.01.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 10-10403. У зв`язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору були укладені відповідні додаткові угоди до договору поруки.

16.07.2013 року між Банком та Товариством був укладений Договір відступлення права вимоги № 1034/44 згідно якого відбулося відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Позичальник порушив умови кредитного договору з повернення кредиту, сплаті відсотків. Станом на 25.07.2013 року заборгованість становить 89 679,95 грн., яка складається з: - заборгованість по кредиту 67 184,21 грн.; - заборгованість по процентам 22 495,74 грн..

29.01.2014 року Товариство направило відповідачам повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором разом з вимогою про дострокове повернення кредиту. Вимога залишилася без задоволення (Т. 1, а. с. 1 5).

У червні 2016 року ОСОБА_2 , не визнавши первісний позов Товариства, звернулася до суду з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить визнати припиненою її поруку за договором поруки № 10-10403 від 10.01.2007 року, укладеним між нею та Банком.

ОСОБА_2 зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що Товариство пред`явило вимоги до неї з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України (Т. 2, а. с. 31 33).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.01.2017 року вищезазначена зустрічна позовна заява ОСОБА_2 прийнята до спільного розгляду з вищезазначеним первісним позовом Товариства. Зустрічні вимоги ОСОБА_2 об`єднанні в одне провадження з первісними вимогами Товариства (Т. 2, а. с. 44 - 45).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси віл 20.04.2017 року вищезазначений позов Товариства задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8176839 від 03.11.2007 року та додатковими угодами №№ 81768519, 5198823/20091103, 8176859 у загальному розмірі 89 679,95 грн., яка складається з: - заборгованість по кредиту 67 184,21 грн.; - заборгованість по процентам 22 495,74 грн..

Вищезазначений зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано поруку, встановлену договором поруки № 10-10403 від 10.01.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_2 , такою, що припинена.

Рішення суду мотивовано тим, що позичальник порушив умови кредитного договору та додаткових угод з повернення кредиту, сплаті процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості. Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про погашення кредиту за рахунок передачі Банку заставного автомобіля, оскільки судове рішення про звернення стягнення на предмет застави не ухвалювалося, відомості про задоволення боргових зобов`язань за рахунок предмета застави в матеріалах справи відсутні, як відсутні відомості про вартість предмета застави та її зарахування в погашення боргу. За доводами позивача заставний автомобіль було передано стягувачу для подальшої реалізації, яка відбулась 01.12.2011 року. Отримані від реалізації автомобіля кошти пішли на погашення виниклої заборгованості за кредитним договором.

Товариство пропустило передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя (Т. 2, а. с. 61 66).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Товариства до нього про стягнення заборгованості. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Товариства.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, зокрема, що у нього відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором у зв`язку з передачею Банку заставного автомобіля та його реалізацією 01.12.2011 року. Кошти від реалізації автомобіля пішли на погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вищевказаним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10.01.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Банк та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 5190546, за яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 29 114,00 доларів СІІІА зі сплатою 11,50 % річних на строк до 10.01.2014 року.

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором було забезпечено договором поруки № 10-10403 від 10.01.2007 року між Банком та ОСОБА_2 ..

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та позичальником був укладений договір застави транспортного засобу - TOYOTA AVENSIS, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , який належав заставодавцю на праві приватної власності (свідоцтво РСА №880822).

16.07.2013 року за договором відступлення права вимоги №1034/44 Банк відступило Товариству свої права грошової вимоги за кредитними договорами, які укладені між Банком та фізичними особами, зокрема, і за вищевказаним кредитним договором.

03.11.2009 року між Банком та ОСОБА_1 укладена Додаткова Угода №8176839 до кредитного договору, якою сторони прийшли до згоди про додаткове надання відповідно до умов кредитного договору позичальнику 2-го траншу кредиту у розмірі 178 282,35 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі 21 583,82 долара США, строком до 03.01.2014 року.

Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим 1-им траншем кредиту.

03.11.2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладені Додаткові угоди № 81768519, № 5198823/20091103 до договору поруки № 10-10403 від 10.01.2007 року, про додаткове надання 2-го траншу кредиту у розмірі - 178 282,35 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті в розмірі - 21 583,82 доларів США.

Умови кредитного договору в частині надання грошових коштів були виконані Банком (меморіальний ордер №672857286), що також не оспорюється сторонами.

29.01.2014 року Банк звернувся до відповідачів з вимогою про сплату суми боргу в сумі - 89 679, 95 гривень, а 02.07.2015 року Товариство звернулось до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначені положеннями статей 512, 514 ЦК України в силу яких, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у апелянта відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором у зв`язку з передачею Банку вищенаведеного заставного автомобіля та його подальшою реалізацією 01.12.2011 року. Апелянт вказує на те, що кошти від реалізації автомобіля пішли на погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Під час апеляційного розгляду справи, а саме 17.10.2019 року, з метою повного та всебічного розгляду справи, зокрема для перевірки обставин, на які посилається апелянт в обґрунтування його позиції щодо відсутності у останнього заборгованості перед позивачем, апеляційним судом постановлено ухвалу, якою витребувано з Товариства: 1) відомості про передачу ПАТ «ПУМБ» на реалізацію заставного автомобіля «TOYOTA AVENSIS», 2006 року випуску, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 2) розрахунок заборгованості з врахуванням погашення заборгованості за кредитним договором № 8176839 від 03 листопада 2007 року за рахунок вартості вищевказаного реалізованого автомобіля (Т. 2, а. с. 159 163).

Копію вказаної ухвали апеляційного суду від 17.10.2019 року Товариство отримало 29.10.2019 року, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення цієї ухвали суду (Т. 2, а. с. 166). Між тим, вимоги ухвали апеляційного суду від 17.10.2019 року позивачем не виконано.

За загальним правилом частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги є такими, які знайшли своє відображення в матеріалах справи, а саме підтверджуються довідкою про стан та історію заборгованості за вищевказаним кредитним договором (Т. 1, а. с. 45 47). У вказаній довідці спочатку вказується про наявність непогашеної заборгованості у загальному розмірі 89 679,95 грн., яка складається з: - тіло кредиту 67 184,21 грн.; - проценти 22 495,74 грн.. Разом з тим, нижче вказано про погашення заборгованості у розмірі 177 176,74 грн., яка складається з: тіло кредиту 111 098,14 грн.; - проценти 66 078,60 грн.. Вказане свідчить про відсутність заборгованості. Позивач вказані обставини не спростував.

Отже, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції неправомірно задоволено вимогу позову про стягнення заборгованості з відповідача-апелянта.

Інших доказів щодо несплати вищевказаної заборгованості за кредитом матеріали справи не містять, позивачем до суду таких відомостей не надано, вимоги ухвали апеляційного суду щодо цих обставин не виконано. Таким чином, вимоги позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є недоведеними.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 8176839 від 03.11.2007 року та додатковими угодами №№ 81768519, 5198823/20091103, 8176859 у загальному розмірі 89 679,95 грн., підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при недоведеності обставин що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог Товариства до ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства до ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат та стягнути з Товариства на користь ОСОБА_1 судовий збір , сплачений за подання апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 90) у сумі 1 340,00 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (Код ЄДРПОУ - 36757541) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1 340 (одна тисяча триста сорок) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе