КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/9322/20
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіоніт Груп» - Сьомочкіної Євгенії Миколаївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року,

встановив:

у липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 545 509 грн. 32 коп. також позивач просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на належну відповідачу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 із встановленням заборони на користування, розпорядження та відчуження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року заяву про забезпечення позову було задоволено частково та заборонено вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ТОВ «Тіоніт Груп», яке не було учасником справи, подала до суду апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на те, що вказаною ухвалою було порушено його права, а висновок суду зроблений із порушенням норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_3 просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ТОВ «Тіоніт Груп» - Войтовича М.О., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою, позивач посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, а тому просила накласти арешт на належну відповідачу частину квартири із встановленням заборони її використання та розпорядження нею.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року заяву про забезпечення позову було задоволено частково та заборонено вчинення дій, в тому числі реєстраційних, щодо квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для накладення арешту на майно відсутні, однак дійшов висновку, що заборона вчиняти дії щодо квартири буде співмірна заявленим вимогам. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі представник ТОВ «Тіоніт Груп», який не був учасником справи, посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що оскаржуваною ухвалою порушуються його права, оскільки на виконанні перебуває наказ Господарського суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Тіоніт Груп» заборгованості в розмірі 519 519 грн. 74 коп. та в межах виконавчого провадження проводиться стягнення на належну ОСОБА_2 Ѕ частину квартири. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою представником скаржника було надано копії постанов приватного виконавця Кравця В.В. від 05 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва, від 05 липня 2019 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 , а також від 04 лютого 2020 року - про опис та арешт майна боржника, а саме Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1 . При цьому скаржник вказував, що накладення арешту на вказане майно в даному провадженні призведе до порушення його прав як стягувача в іншому виконавчому провадженні.

Вказані доводи апелянта не можуть бути підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову в даній справі, оскільки чинним законодавством не встановлено заборони накладення наступного арешту. Крім того, учасниками справи не було надано до суду доказів на підтвердження дійсної вартості належної відповідачу Ѕ частини квартири, що позбавляє суд можливості зробити висновок про те, що спірного майна недостатньо для задоволення вимог ТОВ «Тіоніт Груп» та ОСОБА_1 у випадку задоволення позовних вимог.

Разом з цим, при вирішенні питання про забезпечення позову судом першої інстанції було помилково заборонено вчиняти дії, в тому числі реєстраційні, щодо всієї квартири АДРЕСА_1 , тоді як вимоги були заявлені щодо Ѕ її частини, а також відмовлено у задоволенні заяви в частині накладення арешту.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі Договору дарування від 19 червня 2008 року належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , а тому заборона вчиняти дії щодо всієї квартири призведе до порушення права іншого співвласника.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення заяви позивача шляхом накладення арешту на Ѕ частину квартири.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіоніт Груп» - Сьомочкіної Євгенії Миколаївни задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягувач: ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді