Дата документу 03.09.2020 Справа № 2-1904/07
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1904/07
Провадження №22-ц/807/2388/20
Головуючий в 1-й інстанції Гнатик Г.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «МетаБанк» на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року, постановлену м. Запоріжжі у справі за заявою АТ «МетаБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою. В заяві вказав, що 20.08.2014 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення № 2-1904/2007, провадження № 2/337/1644/2014, яким стягнув на користь акціонерного банку «Металург» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 18409 грн. 28 коп. та судові витрати у розмірі 214 грн. 09 коп. На адресу АТ «Метабанк», який є правонаступником акціонерного банку «Металург», рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2014 року, яке набрало законної сили не надходило. Представник АТ «Метабанк» звернувся до суду з заявою про видачу рішення та виконавчих листів на підставі якої 09.04.2020 року отримав виконавчі листи, строк пред`явлення яких зазначений 02.09.2015 року. Банк просив визнати поважною причину пропуску пред`явлення виконавчих листів до виконання, поновити строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року, в задоволенні заяви АТ «Метабанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Акціонерне товариство «МетаБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, виконавчі листи видані стягувачу після спливу строку для їх пред`явлення до виконання, що є поважною причиною, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2007 року надійшла позовна заява АБ «Металург» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.3-4).

11.07.2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення, яким позов АБ «Металург» задоволений у повному обсязі (а.с.33).

За заявою відповідача ОСОБА_3 від 01.07.2014 року, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2014 року скасовано заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2007 року та справа призначена до загального розгляду (а.с. 55).

Рішенням від 20.08.2014 року позов АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «Метабанк» задоволений, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку стягнута в солідарному порядку сума заборгованості за кредитним договором (а.с. 77).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, журналу судового засідання від 20.08.2014 року (а.с. 75), рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2007 року було проголошено у присутності представника позивача ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5 , що підтверджується заявою представника АТ «Метабанк» від 18.05.2020 року.

Згідно заяви від 13.02.2020 року представник АТ «Метабанк» був ознайомлений з матеріалами справи 27.02.2020 року (а.с. 80).

З заявою про видачу копії рішення суду та виконавчих листів представник АТ «Метабанк» звернувся 31.03.2020 року (а.с. 83).

Згідно супровідного листа від 02.04.2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя направив на адресу АТ «Метабанк» копію рішення суду від 02.08.2014 року та три виконавчих листа (а.с. 84).

18.05.2020 року представник АТ «Метабанк» звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання (а.с. 85-86).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що 20.08.2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалене рішення за позовом АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «Метабанк» до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення на користь банку в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором, про яке представник АТ «Метабанк» був обізнаний, оскільки приймав участь у розгляді справи, з заявою про видачу або направлення виконавчих листів до суду не звертався більше як п`ять років, належним чином не обґрунтував та не підтвердив підстави своїх вимог, щодо поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Рішенням від 20.08.2014 року позов АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «Метабанк» задоволений, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку стягнута в солідарному порядку сума заборгованості за кредитним договором (а.с. 77).

У відповідності до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Отже строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі становив один рік.

З заявою про видачу копії рішення суду та виконавчих листів представник АТ «Метабанк» звернувся 31.03.2020 року.

02.04.2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя направив на адресу АТ «Метабанк» копію рішення суду від 02.08.2014 року та три виконавчих листа із зазначенням строку пред`явлення виконавчих листів до виконання до 02.09.2015 року.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність.

Згідно положень ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суді застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції ("Право на справедливий суд") гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1975 року п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Герін проти Франції" від 29 липня 1998 року п.37).

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

За загальними правилами поважні причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання законом не передбачені, ці обставини оцінюються судом в залежності від конкретної справи та з урахуванням основних положень цивільного судочинства.

За приписами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник Банка був присутній при ухваленні судового рішення у цій справі, на що вірно вказав суд першої інстанції, тому зволікання позивача з отриманням виконавчих листів на протязі п`яти з половиною років, вказує на відсутність підстав для визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання поважними.

Тож суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих у відповідності із процесуальним законом, а наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог заяви.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МетаБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: С.В. Маловічко

Г.С. Подліянова