Справа № 303/1884/20
Номер рядка статистичного звіту -4
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.10.2019 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано, малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2011 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, ОСОБА_5 , 2015 року народження, залишено проживати з ним. Зазначає, що 11.02.2020 року він звернувся до Мукачівської державної нотаріальної контори з метою отримання підтверджуючого документа щодо придбання житлового будинку за кошти батьків, тобто за особисті кошти. Зазначає, що в 2011 році його батьки придбали йому будинок по АДРЕСА_1 . Договір оформлявся в Мукачівській державній нотаріальній конторі і відповідно він звернувся до державного нотаріуса з метою підтвердження факту придбання будинку за особисті кошти. Однак, у наданні будь-якої підтверджуючої довідки про факт придбання будинку по АДРЕСА_1 за його особисті кошти йому було відмовлено. Посилається, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що придбати спірне майно за спільні кошти подружжя вони не мали можливості, оскільки в них не було таких коштів. Відповідач не може заперечувати той факт, що джерелом коштів, які сплачувались за будинок та оформлення документів, були його батьки, а оскільки ці кошти передавались не сім`ї, а йому особисто, тому і право власності на спірне майно належить йому особисто. Враховуючи вищенаведене, просить визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 14 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву, в якій позов підтримав і просив його задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позов визнала та зазначила, що грошей в них з чоловіком на придбання даного будинку не було, купили його батьки чоловіка.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.10.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 розірвано, малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2011 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, ОСОБА_5 , 2015 року народження, залишено проживати з ОСОБА_1 . Рішення набуло законної сили 12.11.2019 року (а.с. 10-13).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.09.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Шпеник М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 428, позивачем ОСОБА_6 було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.3 даного договору зазначено, продаж жилого будинку вчинено за 106 000,00 гривень. ( а.с. 6-7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 31468791 від 28.09.2011 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до п. З частини першої cт. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно до ст. 60 СК України визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте ( джерело набуття). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права сумісної власності подружжя.

З розписки вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив той факт, що 25 вересня 2011 року він дійсно отримав від своїх батьків кошти в розмірі 126 000 гривень з метою придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 5).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними .

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна чого майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що хоча дане майно і було придбано у період шлюбу, однак позивачем є доведеним той факт, що спірне майно було придбане за його особисті кошти, а відтак це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю оскільки придбане за особисті кошти.

Відповідно до ст.ст. 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені обставини справи та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку що за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визнати право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 .

Рішення суду виготовлено 03 вересня 2020 року.

Головуюча О.В.Гутій