Справа № 638/8176/17
Провадження № 2-др/638/7/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Подосокорської А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додатковго рішення згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 03 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, ОСОБА_3 про стягнення грошової суми,-

Установив:

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2019 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 , зобов`язано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути ОСОБА_2 грошові кошти отримані від реалізації предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 та суму 3 % річних від суми вартості вказаної квартири за період з 21.05.2015 року до моменту фактичного повернення грошових коштів. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 4000 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.01.2020 року вказана справа повернута до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в частині зазначення точної грошової суми, що підлягає стягненню з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала ухвалу апеляційної інстанції, просила ухвалити додаткове рішення у справі, стягнувши в гривневому еквіваленті вартість квартири з урахуванням інфляції з 21.05.2015 року загальна сума якої складає 665395,89 грн.

Позивач в судовому засіданні наполягала на позовних вимогах, вказала, що не пам`ятає суму, яку вона сплачувала в якості вартості спірного майна, однак просила стягнути 29000 доларів США з урахуванням відсотків та витрат на проведення торгів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив з того, що достатнім для поновлення порушених прав позивача є такий спосіб захисту як зобов`язання вчинити певні дії на користь останньої, тобто повернення грошових коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки.

Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були:

· усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії»);

· нерухомість, зокрема, маєтки (« ОСОБА_4 та інші проти Греції»), земельна ділянка та будинок, будинки («Спорронґ і Льоннрот проти Швеції») та інша нерухомість;

· прибутки, що випливають з власності, зокрема, орендна плата (рента), передбачена договором, добровільно укладеним відповідно до законодавства («Мелахер та інші проти Австрії»;

· рухоме майно, наприклад, картина (зокрема, « ОСОБА_5 молодого селянина» ОСОБА_6 був предметом розгляду у справі «Беєлер проти Італії»), або речі особи, що знаходяться в її помешканні («Новоселецький проти України»);

· банківські внески («Гайдук та інші проти України»);

· частка у пенсійному фонді («Мюллер проти Австрії»);

· кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обов`язкового до виконання арбітражного рішення («Грецькі нафтопереробні заводи «Стран» та Стратіс Андреадіс проти Греції»);

· кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії»);

Таким чином, враховуючи викладене, належність грошових коштів до визначення поняття майна, обрання судом способу захисту прав позивача, що визначений діючим законодавством України, тобто визначення майна грошових коштів, які підлягають поверненню позивачу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав, що передбачені ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст.270,365 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 03 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, ОСОБА_3 про стягнення грошової суми відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: