Справа №2-836/11 Головуючий суду першої інстанції Куцаров В.І.
Провадження №22-ц/812/1442/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 липня 2020 року, постановлену за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та відновлення меж земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року ОСОБА_5 подала до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , Очаківського районного відділу земельних ресурсів Миколаївської області, ПП «Земельно-кадастрове бюро» про відновлення меж між земельними ділянками її і відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у відповідності з договорами купівлі-продажу земельних ділянок, земельно-кадастровою документацією та висновками експерта; визнання недійсним державного акту про право власності на землю, виданого ОСОБА_6 ; зобов`язання ПП «Земельно-кадастрове бюро» розробити технічну документацію щодо земельної ділянки, яка належить позивачу.

У квітні 2016 року позивач уточнила свій позов. Зазначила, що він заявлений до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №588482, виданого ОСОБА_6 06 вересня 2006 року, на земельну ділянку із кадастровим номером :04:011:0006 площею 0,0931 та скасування його державної реєстрації, а також відновлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 15.04.2004 р. відповідно до договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на землю, виданого 12.11.1996 р. на ім`я ОСОБА_10 .

Під час розгляду справи у липні 2020 року ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову, в якому просила заборонити Державному підприємству «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» вчиняти дії з розробки технічної документації на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , якою фактично користується ОСОБА_3 та на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ,якою фактично користується ОСОБА_2 , здійснювати закріплення межовими знаками зовнішніх меж зазначених ділянок, вчиняти дії по внесенню будь-яких відомостей щодо вказаних ділянок до Державного земельного кадастру. Державним кадастровим реєстраторам та іншим уповноваженим на вчинення цих дій особам заборонити внесення змін до Поземельної книги про межі земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_3 .

Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_5 зазначала, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» із замовленням на виготовлення технічної документації щодо земельних ділянок, якими вони фактично користуються, з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Виготовлення такої документації та внесення відповідних відомостей до вказаного кадастру до розгляду її позову у суді призведе до порушення її прав щодо належної їй земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Очаківського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2020 року заяву ОСОБА_5 задоволено.

Державному підприємству «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ДП «Миколаївський інститут землеустрою» заборонено вчиняти дії з розробки технічної документації на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , якою фактично користується відповідач ОСОБА_3 та на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , якою фактично користується відповідач ОСОБА_2 , здійснювати закріплення межовими знаками зовнішніх меж зазначених земельних ділянок та вчиняти дії по внесенню будь-яких відомостей щодо вказаних ділянок до Державного земельного кадастру.

Державним кадастровим реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення цих дій особам, заборонено вносити зміни до відомостей Поземельної книги про межі вищевказаних земельних ділянок при їх встановленні за фактичним користуванням.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм процесуального права просили ухвалу суду скасувати, а у задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовити. Обґрунтовуючи свої апеляційні скарги, апелянти вказували, що у позові відсутні докази про те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав і обов`язків спірних правовідносин. У предметі позову відсутня матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, стосовно якої суд повинен ухвалити рішення.

Здійснення ними дій щодо встановлення меж земельних ділянок не утруднить у майбутньому виконання можливого судового рішення, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову має бути відмовлено.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, серед яких є заборона вчинення певних дій.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду у разі задоволення позову, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно

виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №588482, виданий ОСОБА_6 06 вересня 2006 року, на земельну ділянку із кадастровим номером :04:011:0006 площею 0,0931 та скасувати його державну реєстрацію, а також відновити межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 станом на 15.04.2004 р. відповідно до договору купівлі-продажу та державного акту на право власності на землю, виданого 12.11.1996 р. на ім`я ОСОБА_10 .

Серед іншого позивач зазначала, що її земельна ділянка та земельні ділянки відповідачів раніш складали одну земельну ділянку, яка була розпродана по частинах.

Після придбання земельної ділянки по АДРЕСА_1 позивач звернулася для виготовлення технічної документації на неї та отримання державного акту про право власності. В результаті вказаних дій вона дізналася, що розмір її ділянки є меншим, ніж зазначено у договорі купівлі-продажу, бо відповідачі захопили частину її земельної ділянки, скориставшись тим, що вона постійно в селі не проживає .

З повідомлення ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» випливає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до інституту для виконання робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 і на 24 липня 2020 року було призначено закріплення межовими знаками зовнішніх меж ділянки.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність забезпечення позову вказаним ним способом, оскільки виготовлення технічної документації на вказані в ухвалі земельні ділянки, встановлення їх меж в натурі та внесення даних щодо них до Державного земельного кадастру може призвести до утруднення виконання рішення суду, оскільки у справі за позовом ОСОБА_5 вирішується серед іншого і питання щодо меж земельних ділянок, належних відповідачам, оскільки позивач просить відновити межі її земельної ділянки.

Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування ухвали суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.