Справа № 464/909/20
пр.№ 2/464/679/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/909/20

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: усунення перешкод у користуванні власністю

Обставини справи

Позивачка у березні 2020 року звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування покликається на те, що набула у власність квартиру, в якій відповідач зареєстрований, однак не проживав і не проживає, що створює їй перешкоди у користуванні власністю.

Ухвалою суду від 20 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи. Відмовлено позивачці у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та у заяві про виклик свідків.

Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем реєстрації). Також про розгляд справи відповідач повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У зв`язку із вичерпанням всіх передбачених законом можливих способів повідомлення відповідача та відсутності відзиву на позов, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Даним законом також встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідачем у зв`язку із карантинними заходами клопотання про продовження продовження процесуального строку не подав.

Суддя Тімченко О.В. з 3 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно перебувала у відпустці.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 листопада 2015 року (приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., реєстровий № 1650) позивачка набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Указане підтверджується наявними в матеріалах справи договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48079265 від 20 листопада 2015 року. Про актуальність права власності свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 вересня 2020 року за № 223151238.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 26 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_2 з 27 листопада 2015 року зареєстрований у згаданій квартирі.

Позивач покликається, що з відповідачем взагалі незнайома, у її квартирі він не проживав та такого взагалі не бачила, його місцезнаходження та номер телефону невідомі. Факт непроживання відповідача стверджується актами житлового органу ЛКП «Житловик-С» від 22 липня 2016 року за № IV-76 та від 12 лютого 2020 року, згідно з якими відповідач у спірній квартирі відсутній та не проживає.

Відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника жилого будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦПК України).

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі наведених норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Отже лише сам по собі факт реєстрації відповідача у спірному житлі без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника вільно володіти, користуватися, а також розпоряджатися таким житлом, перешкоджає у вчиненні ним таких дій, право позивача є порушеним та підлягає захисту.

Аналізуючи наведені вище норми закону та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідно із положеннями ст.64 ЖК України відповідач не є членом сім`ї позивача, не є співвласником та не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо (ст.810 ЦК України, ст.ст.61, 64 ЖК України). Відповідач фактично не проживає у спірній квартирі близько 5 років і факт його реєстрації у ній створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном.

Отже, суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, позов є підставними та підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив.

Судові витрати

Оскільки позивачка при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 840,80 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_3

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко