Справа № 761/2407/19 Головуючий в суді І інстанції Кондратенко О.О.
Провадження № 22ц-824/2028/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

24 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацюючого батька,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягнути з сина ОСОБА_2 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 грн. щомісячно з часу звернення до суду та пожиттєво.

Обґрунтовує позов тим, що він є батьком відповідача, непрацездатним, пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 534, 00 грн., інших джерел доходу не має і його пенсії недостатньо для самостійного забезпечення достатнього рівня життя, оскільки він хворіє та потребує постійного догляду і лікування, а отримати будь-які інші додаткові джерела доходів він позбавлений можливості.

Вказує, що відповідач йому матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевим судом не враховано, що він є інвалідом 2 групи, має хворобливий стан здоров`я, його щомісячна пенсія складає 2000, 00 грн., при цьому на оплату комунальних послуг він витрачає більше 1000, 00 грн. щомісячно, субсидії не отримує, і ці обставини ставлять його в скрутне матеріальне становище, позбавляють його можливості забезпечити собі достойне життя, при цьому інших джерел доходу він не має можливості отримати, натомість його син - відповідач ОСОБА_2 добровільно йому допомоги не надає, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову необґрунтованим.

Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсії позивача є вищим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а посилання ОСОБА_1 про недостатність пенсії для оплати вартості комунальних послуг не підтверджено належними і допустимими доказами. Крім того, суд виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів того, що ним постійно здійснюється придбання ліків, та що він має стан здоров`я, який потребує постійного лікування, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04 грудня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 змінив прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », ім`я « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », про що внесені зміни до актового запису 12 серпня 2008 року , в послідуючому, 02 липня 2016 року було змінено ім`я « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с.8-9).

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач є непрацездатним, інвалідом, пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 634, 83 грн. та пенсію за віком, яка складає 2000, 00 грн. (а.с. 56, 116).

З консультативного висновку Інституту серця МОЗ України від 20 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 має стенокардію напруги ІІ ФК, атеросклеротичний кардіосклероз, стан після перенесеного інфекційного ендокардиту з ураженням та деструкцією стулок МК та вираженою МНд, гіпертонічну хворобу ІІ ст. (а.с.108-109).

З повідомлення про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 2779 від 19 червня 2018 року та відповіді Управління праці та соцзахисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що ОСОБА_1 житлова субсидія не призначалася (а.с.119).

З копій банківських чеків вбачається, що ОСОБА_1 у 2019 році сплачував за спожиті комунальні послуги більше 1000, 00 грн. щомісячно (а.с.110-115).

З матеріалів справи також вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 1997 року є опікуном ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з 1998 року є також опікуном ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-14).

Крім того, з довідки опікунської ради Ленінградської РДА м. Києва № 278 від 24 лютого 1998 року вбачається, що ОСОБА_1 є також батьком трьох дітей (а.с.16).

Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч.1 ст. 202 СК України).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

За правилами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно з п.21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року ?Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів?, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень, з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, неповною мірою встановив усі обставини справи та не перевірив їх доказами, зокрема не взяв до уваги, що позивач є пенсіонером, непрацездатним та інвалідом другої групи, потребує лікування, а тому має потребу і необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є його сином, не надає, хоча є працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання батька, і підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від його обов`язку утримувати непрацездатного батька, місцевий суд не встановив, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 .

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що позивач хоча і є непрацездатним, проте отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу, безпідставні, так як положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Разом з тим, з урахуванням того, що прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2020 року складає 1638, 00 грн., а позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 634, 83 грн. та пенсію за віком у розмірі 2000, 00 грн., та враховуючи принципи справедливості і пропорційності, а також те, що у позивача є ще двоє інших дітей та дружина, які за законом також зобов`язанні його утримувати та надавати матеріальну допомогу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення його позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) аліменти на його утримання у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 29 грудня 2018 року.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: