Провадження № 2/760/3413/20
Справа № 287/1380/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Ступак М.С.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства із обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс інновація" про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Товариства із обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс інновація", в якому просить визнати договір № -1 від 13.08.2019 недійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 13.08.2019 між сторонами укладено договір № -1, згідно з яким відповідач надав позивачу у користування 3 000,00 грн. строком на 30 календарних днів.

Також, зазначає, що кошти були надані за допомогою веб-сайту відповідача, однак останнім не надано інформації про всі істотні умови договору. Так, на веб-саті відповідача відсутня інформація про п 1.2 Договору, яким зазначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 1,7 % в день, а також п. 2 Графіку розрахунків, в якому визначено, що реальна відсоткова ставка становить 151 % або 4 530,00 грн.

Вказує, що отриманий кредит є споживчим, а тому правовідносини за спірним договором регулюються, в тому числі, Законом України «Про споживче кредитування».

Так, Закон України «Про споживче кредитування» у ч.2 ст. 7 передбачає, що реклама споживчого кредиту повинна містити відомості, зокрема, про реальну річну процентну ставку, однак не всі відомості, які визначені Законом, зазначені на веб-сайті відповідача та не роз`яснені позивачу.

Крім того, вказує, що відомості про реальну річну процентну ставку відсутні не лише на веб-сайті, але й у договорі.

Позивач вважає, що відповідач вводить в оману своїх клієнтів, в тому числі і позивача, та у такий спосіб здійснює нечесну підприємницьку практику.

Посилаючись на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та норми ст.ст. 230, 229, 16 ЦК України вважає, що є всі підстави визнати договір недійсним.

Враховуючи викладене вище просив позов задовольнити.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 10.12.2019 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства із обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс інновація" про визнання недійсним договору, направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

24.01.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 25.01.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали від 25.01.2020, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

27.05.2020 на адресу суду представником відповідача - Ходченко О.М. було подано відзив на позовну заяву, в якому остання посилається на те, що 13.08.2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" та ОСОБА_1 укладено договір № -1, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану у АТ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Зазначає, що вказаний договір не відноситься до споживчого кредитування та при укладенні даного договору сторони керувалися ст.. 634 ЦК України та ЗУ «Про електронну комерцію».

Вказує, що ознайомлення позивачем із Правилами та кредитним договором здійснювалося шляхом проставлення відповідних позначок в ІТС без просвлення яких, не можливо здійснити подальші дії з підписання Кредитного договору та отримання кредиту.

Тобто, заповнення заявки в ІТС, ознайомлення із умовами кредитування, підтвердження дійсності платіжної картки, введення одноразового ідентифікатора, як електронного підпису, є логічним завершенням дій позивача на укладання кредитного договору із відповідачем та отримання кредиту.

Посилається, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі 3 000,00 грн., шляхом перерахування на платіжну картку, що підтверджується копією чеку від 13.08.2019.

Також, вказує, що п. 1.2 передбачено, що відповідач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожний день, та відповідно до п. 3.3 позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад встановлений строк.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі.

22.06.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній вказує, що даний договір був укладений в порушення вимог ст. 1055 ЦК України, а саме не у письмовій формі.

Вказує, що позивачем не визнаються додані до відзиву Правила надання грошових коштів, які відповідно до п 1.4. є невід`ємною частиною договору, через те, що позивач не підписував цих Правил. Оскільки позивачем не було отримано після укладення договору, підписаних сторонами примірнику даного договору, додатку № 1 до договору та Правил надання грошових коштів то даний договір є нікчемним.

Зазначає, що спосіб підписання договору який використовувався не був врегульований договором, а тому даний договір у відповідності до ст. 1055 є нікчемним.

Посилається, що відповідач не довів, що кошти за даним договором були перераховані саме позивачу, оскільки відповідно до довідки компанії «Pay», наданої відповідачем, кошти були перераховані на картку № НОМЕР_1 , проте не можливо встановити повного номеру карти та стверджувати, що кошти були перераховані саме ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, врахувавши доводи сторін, суд приходить до наступного.

За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних справ - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Судом встановлено, що 13.08.2019 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" укладено договір № -1, згідно з яким відповідач надав позивачу у користування 3 000,00 грн. Зазначені кошти були надані за допомогою веб-сайту відповідача, де позивач заповнив особисті дані, створив «Особистий кабінет» та підтвердив проведення своїх дій.

Статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Так, пунктом 3 Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація", що перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, встановлений порядок надання кредиту.

За умовами пункту 3.23, у разі прийняття Товариство рішення про надання кредиту, сторони укладають договір. Заявник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору шляхом кліку по кнопці «Так», та підписує його шляхом вводу коду та натиснувши кнопку «Підтверджую», що є моментом укладення договору.

Пунктом 3.24 встановлено, що сторони домовилися в частині підписання Договору керуватися вимогами ЗУ «Про електронну комерцію».

З матеріалів справи вбачається, що такий великий обсяг дій ОСОБА_1 було виконано 13.08.2019 та свідчить про свідомий намір позивача вступити з ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" у договірні відносини та укладання спірного договору.

Факт отримання позивачем грошових коштів в розмірі 3 000,00 грн. за спірним договором № -1 від 13.08.2019 підтверджується наданою суду представником відповідача копією квитанції від 13.08.2019 (а.с. 37). Крім того, позивачем у позовній заяві зазначалося, що кошти позивачу були надані за допомогою веб-сайту відповідача, а тому позивач у позові не заперечував факт отримання грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Встановлено, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.п. 3.25 - 3.27 Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація", Позичальник підтверджує, що алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує заявник шляхом реєстрації на Сайті Товариства засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та заповнення Заявки, у тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС-повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення Заявки, та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення Заявника, є його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використовується ним в якості його власноручного підпису та є підтвердженням його особистості.

Позичальник визнає усі документи, засвідченні з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значеннями із документами у письмовій формі, підписаними власноручно. Позичальник визнає, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в повідомленнях, переданих в рамках користування Особистим кабінетом, призводить до юридичних наслідків, аналогічно із використанням власноручного підпису відповідно до вимог закону.

Сторони підтверджують, що даний електронний Договір та усі Додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріпленні власноручними підписами сторін.

Згідно пункту 1.4 договору позики № -1 від 13.08.2019, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація".

Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають його порядок і умови, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Зі змісту оспорюваного договору № -1 від 13.08.2019вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, та без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету договір позики між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому, суд вважає, що укладення договору позику відповідало внутрішній волі позивача.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що під час укладання вищезазначеного договору позики були порушенні його права як споживача, шляхом введення його в оману, про що слід зазначити наступне.

Згідно із п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зміст оспорюваного договору містить положення про предмет, порядок та умови надання позики, порядок повернення позики та строк дії договору, розпис сукупної вартості позики, порядок та умови укладання і припинення договору, відповідальність за невиконання взятих зобов`язань, графік сплати платежів.

Крім того, Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" не обмежувало права позивача у доступі до інформації, що стосується правил надання фінансових послуг ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація", а також права позивача, як користувача системи Інтернет щодо можливості ознайомитись з примірником Договору позики.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивач під час укладання оспорюваного договору мав необхідну, повну та доступну інформацію, яка за своєю суттю не містила у собі нечіткий, незрозумілий або двозначний її зміст, необхідний для здійснення свідомого вибору.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладання спірного правочину, з порушенням його прав, як споживача.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивач зареєструвавшись на сайті ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс інновація" та виявивши бажання отримати позику, мав у своєму розпорядженні всю необхідну інформацію та можливість ознайомитись з нею, надав необхідні документи та отримав позику.

А тому, доводи позивача про те, що його було введено в оману, як на підставу для визнання договору недійсним, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахування наведеного вище та аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано доказів в обґрунтування заявлених вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 не є обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 16, 203, 207, 208,215,216, 218, 230, 626, 628, 638, 640, 642, 1046 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 158, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства із обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс інновація" про визнання недійсним договору, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М.Букіна