Ухвала

08 вересня2020 року

м. Київ

справа № 466/6897/14-ц

провадження № 61-12603ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стягнуто на її користь 249 710 грн відшкодування вартості невід`ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 та 13 481,34 грн витрат на загальнообов`язкові витрати МЖК.

Вважала, що оскільки відповідачі повернули присуджені рішенням суду грошові кошти лише 22 лютого 2016 року, вона має право на стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних.

Остаточно сформулювавши позовні вимоги просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на її користь інфляційні втрати за період з

27 квітня 2011 року по 22 лютого 2016 року в розмірі 208 642, 60 грн та

3% річних за період з 27 квітня 2013 року по 22 лютого 2016 року в розмірі 22 467,72 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року позов задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Львова

від 03 вересня 2011 року, зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири, інфляційні втрати за період з 27 квітня 2011 року по 22 лютого 2016 року в розмірі 208 642, 60 грн та 3% річних за період з 27 квітня 2013 року по 22 лютого 2016 року в розмірі 22 467,72 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2011 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири, 113 732,74 грн інфляційних втрат за період з 03 березня 2015 року по 22 лютого 2016 року та 7 759, 49 грн 3% річних за період з 03 березня 2015 року по 22 лютого 2016 року скасовано, в задоволенні позовних вимог в наведеній частині відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У серпні 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду

від 04 серпня 2020 року, яку просить скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справах «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», «Шамоян проти Вірменії»).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у справі № 466/6897/14-ц становить 231 110,32 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн), де 2 102 грн розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року.

Касаційна скарга не містить обґрунтування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Колегією суддів також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у справіз ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сама по собі незгода позивача із висновками апеляційного суду та встановленими ним обставинами не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г)

пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року в цивільній справі № 466/6897/14-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта