Справа № 357/3920/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

08 вересня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що ним, в період часу з 28.02.2018р. по 22.10.2018р., через систему електронного банкінгу АТ «КБ» Приватбанк» було здійснено грошові перекази на ім`я відповідача на загальну суму 442 211 грн.06 коп. Дані перекази були здійснені позивачем з метою укладення договору позики з відповідачем, але письмового договору чи розписки про позику так і не було підписано. Відповідач кошти не повертає, на вимогу про повернення боргу не реагує, а тому позивач, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в сумі 442 211,06 грн.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, зазначивши, що під час розгляду даної спарви судом, відповідач здійснила грошовий переказ, частково повернувши борг в 100 000 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подала, клопотань не надходило.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала позивач.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 28.02.2018, 06.03.2018р., 13.08.2018р. та 22.10.2018р. року через систему електронного банкінгу АТ «КБ «Приватбанк» на платіжну картку відповідача позивачем було здійснено грошові перекази на суми, відповідно, 251256,28 грн. 100502,51 грн., 40201,01 грн., 50251,26 грн. Наведене підтверджено копіями платіжних доручень (а.с.6,7,8,9).

Матеріали справи містять вимогу позивача скеровану відповідачу про повернення коштів (а.с.10-12).

Представник позивача суду пояснив, що, між ОСОБА_1 та відповідачем було досягнуто згоди про позику коштів та оформлення боргової розписки, яку відповідач в обумовлений строк, до 31.10.2018року не склала. На день звернення з даним позовом відповідач нотаріально посвідчену розписку не надала, кошти не повернула, а, лише, під час розгляду даного спору судом, відповідач повернула позивачу 100 000 грн.(а.с.82).

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням єправовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Так, з пояснень представника позивача та обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами мав місце договір позики, який не було належно укладено, тобто не дотримана письмова форма договору позики. Є, підтвердження про передачу коштів та про часткове повернення цих коштів. При цьому, суд критично ставиться до пояснень представника позивача про безпідставність отримання відповідачем коштів на загальну суму 442211,06 грн.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1 та 2 ст.205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11, 600, 601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, яка згідно зі ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Згідно встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи вбачається, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з приводу надання коштів 442211,06 грн. регулюються положеннями ст.ст. 1046,1047 ЦК України, оскільки надані позивачем грошові кошти за своєю природою є коштами в розумінні вимог ст. 827 ЦК України - договору позики, а тому суд прийшов до висновку, що за відсутності вимоги про стягнення грошової суми з відповідача за договором позики, заявлений позов не підлягає до задоволення.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Оскільки між сторонами існують договірні відносини і той факт, що договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Одночасно, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України підлягають скаасуванню заходи забезпечення позову по даній справі, вжиті судом 23.04.2020року.

Керуючись ст.ст.11,16,177,1212 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Скасувати ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмоли О.Я. від 23.04.2020 року про накладення арешту на транспортний засіб марки Mercedes-Benz А 170 CDI, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола