Справа № 128/4810/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Бойко А.А.,

за участю- представника позивача Рой В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного банку комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

29.01.2018 з Верховного суду, після скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10.05.2016 та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 17.06.2016 , надійшла дана цивільна справа на новий розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області.

Позовні вимоги позивачем умотивовано тим, що 22.09.2008 між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7100,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Вказує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

Зазначив, із посиланням стст.509,526, 527, 530, 610,1054 ЦК, що Банк виконав умови договору в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Але відповідач в порушення своїх зобов`язань за кредитним договором, умови договору виконувала неналежно, в результаті чого станом на 30.11.2015 року у неї утворилася заборгованість перед позивачем на загальну суму в 21 587,51 гривень, яка складається з наступного: 13 113,80 гривень - заборгованість за кредитом; 6 481,37 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 726,79 гривень заборгованість за пенею та комісією; 250 гривень штраф (фіксована частина) та 1 016,07 гривень штраф (процентна складова).

Тому позивач звернувся з даним позовом в суд. Просить задовольнити позовні вимоги.

18.02.2015, представником відповідача подано заперечення на позовну заяву ( Т.1 а.с.35-37), відповідно до яких відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх необґрунтованими і безпідставними.

Вказує, що в позовній заяві безпідставно зазначено, що відповідач отримала кредит 22.09.2008 року у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту під 36% річних.

Зазначає, що дане твердження Банку спростовується документами доданими до позовної заяви, зокрема:заява на видачу кредитної картки від 22.09.2008 року, в якій вказано кредитний ліміт у розмірі 1500,00 грн., а не- 7100,00 грн.Розрахунок заборгованості, який мотивований трьома різними відсотковими ставками - 30%, 34,80%, 43,20%.

Вказує, що серед позовних вимог значиться стягнення заборгованості за комісією у розмірі 726,79 грн., проте у заяві на видачу кредитної картки, яку Банк називає кредитним договором, у графі «комісія» значиться прочерк, таким чином, кредитним договором комісія не передбачена.Крім того, Банком зараховано в рахунок погашення комісії, яка не передбачена умовами договору, 508,25 грн.

Зазначає, що оскільки комісія умовами договору не передбачена, а банком, вказана сума коштів законно зарахована в рахунок комісії, вважає Банк зобов`язаний перерахувати розмір боргу за тілом кредиту, зарахувавши 508,25 грн. в рахунок погашення тіла кредиту.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази видачі кредиту та укладення самого кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ПриватБанк.

Зазначає, що банком до позовної заяви не додано жодного документа, який би підтвердив факт отримання Відповідачем коштів, додано лише Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Вказує, що до матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови даного кредиту, а в інших документах (заява і Умови та правила банківських послуг) не містять інформації на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентами.

Зазначає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками мотивовані розрахунком в якому спочатку застосовано відсоткову ставку 30% річних, згодом, 01.09.2014 року відсоткову ставку збільшено до 34,80%, а з 01.04.2015 року-43,20% річних.

Вказує, що розрахунок суми боргу доводить факт підняття відсоткової ставки в односторонньому порядку, що суперечить ч.3 ст. 1056-1 ЦК України, якою встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Вважає, що оскільки кошти, які відповідач сплачувала в рахунок погашення кредиту, Банком зараховувались в рахунок погашення збільшених відсотків, а не тіла кредиту, тому що розмір заборгованості як за тілом кредиту так і за відсотками є завищеним та таким, що суперечить як умовам кредитного договору так і нормам чинного законодавства.

15.03.2016 року на електронну адресу суду надійшло письмове пояснення представника позивача ( Т.1 а.с.44-45), в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітнім, дієздатною особою, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг.

Зазначає, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Вважає, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Зазначає, що тарифи розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінитися і доповнитися, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил.

Вказує, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, Позичальник в Банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Тобто, відповідач неодноразово знімала та клала кошти на рахунок. Також відповідач неодноразово зверталася до установи Банки з метою переоформлення карток.

Так, відповідачу були видані наступні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , остання яких має термін дії до 08.2018 року.

Вважає, що підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Зазначає, що відповідач мала можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку та змінами УІП шляхом отримання інформації через Інтернет.

Вказує, що Банком було правомірно підвищено відсоткову ставку за Договором, а саме 01.09.2014 року та 01.04.2015 року.

Щодо нарахованої комісії, представник позивача зазначає, що в розрахунку заборгованості зазначено в колонці «сума комісії та пені», в даному випадку Банк має на увазі саме суму нарахованої пені, оскільки Банк не має технічної можливості відокремити назви колонок в розрахунку заборгованості. Отже, необхідно врахувати, що Банк просить стягнути заборгованість по пені в розмірі 726,79 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додаткового пояснив, що відповідачка дійсно частково сплачувала кредитну заборгованість, що убачається з поданого розрахунку та виписки по особовому рахунку; кредитний ліміт змінювався; також відповідач в банку отримала багато кредитних карток, оскільки строк дії попередніх закінчувалися. Також платіжною карткою відповідачка розраховувалася при купівлі товару. В зв`язку з зазначеним у відповідача виникла заборгованість в сумі 21 587,51 гривень, яку просив стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 та її представники до судового засідання не з`явилися по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися завчасно та належним чином, заяв про відкладення до суду не надходило.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб.

Вислухавши вступне слово представника позивача, вивчивши позов, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, що позов є не обґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

Судом установлено, що 22.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримала кредит в сумі 7 100 грн, про що свідчить копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (Т.1 а.с. 6).

Додані АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг (Т.1 а.с.7-12), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ( Т.1 а.с.46,170), підпису відповідача про ознайомлення з ними не містять.

Відповідачкою ОСОБА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості було здійснено платежі, що убачається з наданого позивачем суду власного розрахунку заборгованості за кредитом (Т.1 а.с.3-5): 14.10.2008 в сумі 150 грн; 24.11.2008 в сумі 110 грн;25.12.2008 в сумі 100 грн; 23.01.2009 в сумі 110 грн.06.02.2009 в сумі 110 грн;28.03.2009 в сумі 120 грн;23.04.2009 в сумі 100 грн; 22.05.2009 в сумі 110 грн;19.06.2009 в сумі 100 грн; 17.07.2009 в сумі 100 грн; 24.08.2009 в сумі 100 грн;24.09.2009 в сумі 100 грн;27.10.2009 в сумі 100 грн; 27.11.2009 в сумі 150 грн; 26.12.2009 в сумі 100 грн; 26.01.2010 в сумі 87,01 грн; 26.03.2010 в сумі 100 грн; 13.04.2010 в сумі 40 грн; 26.04.2010 в сумі 110 грн; 25.05.2010 в сумі 110 грн; 13.07.2010 в сумі 225 грн; 26.08.2010 в сумі 120 грн; 17.09.2010 в сумі 120 грн;25.10.2010 в сумі 100 грн;02.12.2010 в сумі 150 грн;07.12.2010 в сумі 120 грн; 24.01.2011 в сумі 120 грн;02.022011 в сумі 60 грн; 11.03.2011 в сумі 100 грн; 13.04.2011 грн в сумі 300 грн;10.05.2011 в сумі 300 грн; 06.06.2011 в сумі 300 грн;07.07.2011 в сумі 300 грн; 25.08.2011 в сумі 400 грн; 28.09.2011 в сумі 300 грн;25.10.2011 в сумі 420 грн;01.11.2011 в сумі 200 грн;12.11.2011 в сумі 414,45 грн;14.11.2011 в сумі 800 грн; 16.12.2011 в сумі 500 грн;06.01.2012 в сумі 400 грн;10.02.2012 в сумі 400 грн;14.03.2012 в сумі 400 грн; 11.04.2012 в сумі 400 грн; 16.05.2012 в сумі 500 грн;13.06.2012 в сумі 500 грн; 11.07.2012 в сумі 500 грн;07.08.2012 в сумі 60 грн; 09.08.2012 в сумі 400 грн; 22.08.2012 в сумі 200 грн;30.08.2012 в сумі 430 грн; 10.09.2012 о 450 грн; 16.10.2012 в сумі 500 грн; 28.11.2012 в сумі 440 грн;11.12.2012 в сумі 400 грн; 26.12.2012 в сумі 20 грн; 14.01.2013 в сумі 600 грн; 05.02.2013 в сумі 500 грн; 12.03.2013 в сумі 500 грн; 05.04.2013 в сумі 500 грн;08.05.2013 в сумі 500 грн;12.06.2013 в сумі 350 грн; 22.06.2013 в сумі 100 грн;08.07.2013 в сумі 500 грн;13.08.2013 в сумі 500 грн;11.09.2013 в сумі 500 грн;11.10.2013 в сумі 500 грн; 12.11.2013 в сумі 500 грн;19.11.2013 в сумі 657 грн; 25.12.2013 в сумі 700 грн;14.01.2014 в сумі 500 грн;20.01.2014 в сумі 500 грн;20.01.2014 в сумі 150 грн; 11.02.2014 в сумі 200 грн;12.02.2014 в сумі 500 грн;19.02.2014 в сумі 200 грн; 21.03.2014 в сумі 500 грн; 24.04.2014 в сумі 400 грн;26.05.2014 в сумі 115, 80грн; 27.05.2014 в сумі 400 грн;04.06.2014 в сумі 1 000 грн;24.06.2014 в сумі 400 грн;01.07.2014 в сумі 560 грн; 02.07.2014 в сумі 300 грн;28.07.2014 в сумі 1 300 грн; 26.08.2014 в сумі 300 грн;01.09.2014 в сумі 800 грн;24.09.2014 в сумі 400 грн;03.10.2014 в сумі 900 грн; 27.10. 2014 в сумі 1 300 грн; 25.11.2014 в сумі 500 грн; 01.12.2014 в сумі 800 грн; 15.12.2014 в сумі 800 грн; 29.12.2014 в сумі 800 грн; 22.01.2015 в сумі 400 грн;30.01.2015 в сумі 500 грн;25.02.2015 в сумі 500 грн; 04.03.2015 в сумі 600 грн; 20.03.2015 в сумі 600 грн; 06.04.2015 в сумі 500 грн; 08.05.2015 в сумі 15.47 грн; 09.05.2015 в сумі 7,74 грн, що разом становить 36 162, 47 гривень.

Тобто судом установлено, що в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 , здійснила платежі в загальному розмірі 36 162, 47 гривень, що убачається також з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 ( Т.1 а.с.158).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 22.09.2008 року процентна ставка не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, окрім заборгованості за кредитом, банк просив також стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню та комісію і штрафи (фіксовану та процентну складову).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Установивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, суд вважає, що вони не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

При цьому суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.09.2008) до моменту звернення до суду з указаним позовом (24.12.2015), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містить частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року (в редакції на час пред`явлення позову).

Зважаючи на вищевикладене, оскільки банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, а в анкеті-заяві немає домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, штрафів, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення у розмірі та з підстав, визначених банком.

Разом з тим, судом є установленим, що права позивача відповідачем порушені не були, оскільки отриманіОСОБА_1 фактично кошти були повернуті позивачу, оскільки нею сплачено на рахунок відповідача 36 162, 47 гривень, при цьому відповідач в позивача отримала першочергово суму кредиту в розмірі 7 100 грн.

Тому, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК , Суд-

УХВАЛИВ :

У задоволені позову Публічного акціонерного банку комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 09.09.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко