справа № 208/8382/18
№ провадження 2-о/208/4/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

присяжних: Донець О.Є., Агеєвої Г.М..

За участю: секретаря судового засідання - Корнієнко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 «про оголошення особи померлою», суд

встановив:

03 грудня 2018 року до суду звернувся заявник ОСОБА_1 з заявою «про оголошення особи померлою», в якій прохає:

-Оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Викликати та допитати в якості свідка матір ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка мешкає за адреою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, ОСОБА_2 є його батьком. Із його матір`ю, ОСОБА_4 він був одружений 30.10.1999 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Кам`янською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області. 09.11.2004 р. шлюб між ними було розірвано. Після реєстрації шлюбу батьки деякий час проживали у АДРЕСА_1, де проживає мати батька, ОСОБА_3 . У 2001 році відносини між батьками погіршились і заявник з матір`ю переїхали жити у АДРЕСА_3. У 2004 році батько поїхав працювати до м. Дніпропетровськ. Спочатку він іноді листував, а потім усі зв`язки з ним припинились; ніяких відомостей про його місце знаходження, а ні до нас, а ні до його матері більш не надходило. Якщо спочатку через спільних знайомих ми мали деякі відомості, щодо місця знаходження батька, то в останні 10 років ніяких таких відомостей про нього рідні не мають; його матері також нічого про це не відомо і вона навіть вважає його померлим. 01.06.2004 р. рішенням Апостолівського районного суду було ухвалено стягувати з батька аліменти на користь матері на утримання. Виконавчого листа направлено до Нікопольського відділу Державної виконавчої служби, тобто, за місцем постійного проживання (реєстрації) боржника. 21.07.2004 р. відкрите виконавче провадження. Але ніяких надходжень в рахунок уплати аліментів від батька не було до цього часу. Згідно довідки про наявність заборгованості по аліментам станом на 01.07.2018 р. ця сума складає 91722,91 грн. Заборгованість утворилась саме через відсутність боржника у місці його реєстрації: АДРЕСА_1 ; прийняті державною виконавчою службою міри до встановлення місцеперебування платника аліментів також результатів не дали. У 2005 році заявник з матір`ю були вимушені переїхати жити до АДРЕСА_2 . Необхідність звернення із цією заявою обумовлена тим, що у батька на праві власності є земельний пай у АДРЕСА_1. Цю землю його мати здає в оренду і рентні платежі використовує на свої потреби. Незважаючи на те, що заявник не має самостійного доходу, навчаюсь у Кам`янському професійному ліцеї, за станом здоров`я мені необхідне лікування, а тому гостро потребуюся у матеріальній допомозі, бабуся ніякої допомоги із коштів, що вона отримує від здачі земельного паю в оренду, заявнику не надає. А заробітку матері ледве вистачає на елементарне існування нашої родини. З вирішенням питання про правове становище батька заявник буде мати можливість вирішити й питання, щодо земельного паю, що належить йому на праві власності. Таким чином, необхідність вирішення питання про оголошення ОСОБА_2 померлим необхідно для розв`язання спадкового права щодо земельного паю, який належить йому на праві власності.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, подав клопотання про розгляд заяви без його участі.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 30 жовтня 1999 рок зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб виданого Кам`янською сільською радою Апостолівського району Дніпропетровської області, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 21 (а.с.5).

Від шлюбних відносин у сторін народилась дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданого виконкомом Павлопільської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, серія № НОМЕР_2 , актовий запис № 2(а.с.6).

09 листопада 2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 1123, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, зазначено, що станом на 01.07.2018 рік наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання становить 91 722 гривень 91 копійка (а.с. 10).

Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області Заводський районний у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомив, що перевіркою актових записів про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу зміни імені, народження дітей, смерті за період з 01.01.2008 року по теперішній час (20.02.2019 року) актових записів про державну реєстрацію на гр ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по Заводському районному у місті Кам`янське відділу драцс Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено (а.с. 28).

Адміністрація Комунального закладу «Кам`янська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради повідомила, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 лікуванні у стаціонарних відділеннях закладу не перебував, за медичною допомогою до лікарів психіатрів та наркологів не звертався (а.с.31).

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Дніпропетровській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - 15 березня 2018 року був знятий з реєстрації за рішенням суду від 13 грудня 2018 року (ас. 46).

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про надання інформації стосовно перебування на обліку та отримання доходів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомило, що облік ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікових карток платника податків, розпорядником інформації - є ГУ ДПС у Дніпропетровській області(а.с. 59-60).

Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» повідомив, що не має можливості вказати чи перебуває у праві власності ОСОБА_2 будь яке нерухоме майно (а.с.68).

Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи померло.

В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2 ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється нормами ЦПК України.

Так нормами ст. 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином, вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою.

У відповідності зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заявник повинен довести факт порушення її прав, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність та допустимість, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки вона не обґрунтована належними та допустимими доказами.

Крім того, заявником не було вказано на будь-які обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, оскільки особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність відомостей про місце її перебування.

Визнання фізичної особи безвісно відсутньою відбувається за таких умов:

а) протягом одного року фізична особа відсутня за місцем свого постійного проживання;

б) протягом цього ж строку заінтересованим особам нічого не відомо про місце її перебування;

в) вжиті заходи для встановлення місця перебування фізичної особи не дали результатів;

г) питання, заради яких заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, є юридично важливими та не можуть бути вирішені без такого визнання.

Пунктом 7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до вимог статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Як передбачено ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.

Слід зазначити, що не можна визнавати безвісно відсутнім громадянина, ОСОБА_2 про якого вірогідно відомо, що він живий, але немає точних відомостей про його місце перебування. Фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не дає суду підстав для визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Також, суд зазначає, що особами, які беруть участь у справі окремого провадження, є заявник та заінтересовані особи заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Крім того, виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, вбачається, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для визнання ОСОБА_2 померлим, відсутні підтвердження звернення з заявою до органів поліції з заявою про розшук безвісно зниклої особи, що є підставою для відкриття кримінального провадження. Встановивши, що відсутні підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Такі правові висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 провадження № 61-7683св18.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволені заяві ОСОБА_1 «про оголошення особи померлою» - відмовити повністю.

Судовий збір в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок покласти на заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Івченко Т. П.