рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/2368/20

Номер провадження 2/495/1807/2020

03 серпня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву якою просить суд:

1. визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11934, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О від 18.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» несплачену в строк за кредитним договором № б/н від 06.05.2014 року заборгованість у розмірі 42901 гривні 76 копійки;

2. визнати недійсним кредитний договір б/н від 06.05.2014 року.

Короткий зміст та обґрунтування позову.

23.10.2019 року ОСОБА_1 дізналась, що з 01.04.2019 року з її пенсії проводяться відрахування на підставі постанови головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.02.2019 року.

12.02.2018 року постановою головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження № 55760003 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. № 11934 від18.08.2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 на корить ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість несплачену в строк за кредитним договором № б/н від 06.05.2014 року у розмірі 42901 гривні 76 копійки, з яких:

- заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2799.40 грн.;

- заборгованість за відсотками у розмірі 34033,23 грн.;

- заборгованість з пені та комісії - 3550,00 грн.;

- заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500,00 грн.;

- заборгованість по штрафам (відсоток від суми) - 2019.13 грн.

Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 1800,00 грн. 00 копійок.

Позивачка вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а саме без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу та порушено порядок здійснення виконавчого напису - відсутні належні і допустимі документальні докази на підтвердження факту направлення вимоги або повідомлення про наявність заборгованості позивачеві, рекомендованим листом у встановленому порядку.

При вчиненні виконавчого напису третя особа Швець Р.О. , не отримував від Банку та ОСОБА_1 первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вищевказані норми закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Окрім того, звертаю увагу суду на той факт, що на досудовій вимозі від 30.06.2017 р. про погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.05.2014р., копію якої додано відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису, не зазначено, ким саме підписано зазначену вимогу. Тобто встановити достовірно, що це саме представник відповідача підписав та направив вказану досудову вимогу неможливо. До того ж відсутні дані коли ця вимога була надіслана та чи була отримана позивачем.

Позивач кредитний договір б/н від 06.05.2014 року з відповідачем не укладала.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, на підставі документів, наданих відповідачем третій особі із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону.

Рух справи у суді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 27.04.2020 року позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

08 травня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 про усунення недоліків та ухвалою суду від 08.05.2020 року провадження по справі було відкрито з призначенням її до розгляду в загальному порядку. Також, вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивачки про витребування доказів, а саме витребування від відповідача належним чином завірену копію кредитної справи за договором від 06.05.2014 року та витребування від третьої особи належним чином завірені копії матеріалів (документів), що стали підставою для здійснення виконавчого напису № 11934 від 18.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 42 901,76 грн.

Ухвалою суду від 08.05.2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, що проводиться на підставі виконавчого листа.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача та третьої особи.

30.06.2020 року від приватного нотаріуса Швець Р.О. до суду надійшли копії документів на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис.

В той же день, 30.06.2020 року до суду надійшов відзив АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача не погоджується з вимогами позовної заяви з огляду на наступне. Наявність безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед Банком позивачка визнала сама, відповідно до положень постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року по справі № 305/2082/14-ц, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів. Враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідченого Банком розрахунок заборгованості в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконними дії нотаріуса немає. Також відповідач в своєму відзиві зазначив, що нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних із нотаріальною дією.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 03.08.2020 року у судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в поданому відзиві просив суд справу розглянути без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Швець Р.О. у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази, відхилені судом. Висновки суду.

Згідно з отриманими документами на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 11934 від 18.08.2017 року судом встановлено наступне.

06 травня 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір, у зв`язку з чим ОСОБА_1 підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно з вказаною анкето-заявою ОСОБА_1 підтверджує свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

18 серпня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. отримав заяву відповідача з проханням вчинити виконавчий напис на копії Кредитного договору № б/н від 06 травня 2014 року для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме 42901,76 гривень.

До своєї заяви про вчинення виконавчого напису представник відповідача додав копію Письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 06.05.2014 року, яка нібито надсилалась на адресу ОСОБА_1 . Разом з тим, суд звертає увагу на відсутність доказів саме отримання боржником - ОСОБА_1 , вказаної Письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором.

18.08.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис згідно з яким, на підставі статті 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою КМУ 29.06.1999 року за № 1172 Пропонує стягнути заборгованість на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 не сплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 06.05.2014 року. Строк за який проводиться стягнення - 1151 днів, а саме з 06.05.2014 року по 30.06.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 42 901,76 гривень, в тому числі: - заборгованість за тілом кредути 2799,40 гривень; - заборгованість за відсотками 34033,23 гривень; заборгованість з пені та комісії 3550,00 гривень; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 гривень; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 2019,13 гривень. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень.

Згідно з наданою позивачем суду копією Постанови головного державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - відділ ДВС) Аблової О.Ю., 12.02.2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 11934 виданого 18.08.2017 року приватним нотаріусом Швець Р.О.

25 лютого 2019 року державним виконавцем Абловою О.А. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_1 , зокрема звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , які вона отримує від Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ.

Норми права, які застосовуються судом та мотиви їх застосування.

Суд звертає увагу представника відповідача на тому, що посилання ним на постанову Великої Палати ВС від 15.01.2020 року в даній справі є не доцільним та помилковим, оскільки вказаною постановою були розглянуті правовідносини, що виникли на підставі іпотечного договору, який засвідчується нотаріально та яким враховуються абсолютно всі умови, права та обов`язки сторін.

Разом з тим, враховуючи позиції Великої Палати Верховного Суду які вона виклала і в цій постанові від 15.01.2020 року і в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), суд приходить до висновку про неправомірність дій приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису 18.08.2017 року, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано відсутність факту безспірності заборгованості.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд в вищезазначених постановах.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Згідно п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу.

Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно з частина 5-6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

По-перше, в матеріалах, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, відсутні докази про отримання позивачкою Письмового повідомлення Банку щодо виконання боргових зобов`язань за договором від 06.05.2014 року. Суду не зрозуміла копія повідомлення (арк..сп.48), яке додане до опису поштових відправлень та нібито свідчить на направлення відділенням пошти на адресу ОСОБА_1 , оскільки на вказаній копіє вбачаються лише печаті АТ КБ «Приватбанк» та жодних зрозумілих доказів, відміток поштового відділення про відправлення повідомлення на адресу ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

По-друге, договір, а саме анкета-заява, яка була підписана сторонами 06.05.2014 року, не є тим самим фактом безспірності заборгованості позивача перед Банком виходячи з висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з клієнтами АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Підсумовуючи викладене, суд повністю погоджується з доводами позивача щодо не отримання нотаріусом від Банку доказів безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за договором 2014 року під час вчинення виконавчого напису. Тобто надані позивачем докази та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про необхідність визнання виконавчого напису нотаріусу від 18.08.2017 року таким, що не підлягає виконанню.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Разом з тим, висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові 03.07.2019 року, не дають можливості погодитись з доводами позивача щодо недійсності кредитного договору від 06.05.2014 року, оскільки підписання анкети-заяви свідчить про отримання ОСОБА_1 певної суми грошових коштів від Банку, спірними Верховний Суд вважає лише умови такого договору та порядок розрахунку заборгованості за ним.

Крім того, позивач не наводить жодних обґрунтованих підстав та не надає доказів щодо не укладання спірного кредитного договору з відповідачем.

Частина друга ст..77 ЦПК України: предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК).

Таким чином, суд вважає недоведеною та не підтвердженою вимогу позивача про визнання кредитного договору недійсним, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від судового збору особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

До матеріалів справи позивачка додала копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 згідно з яким остання є інвалідом ІІ групи.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 суд задовольняє частково, отже розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 840,80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 77, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та договору недійсним - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11934, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем від 18.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» несплачену в строк за кредитним договором № б/н від 06.05.2014 року суму заборгованості у розмірі 42901 гривні 76 копійки.

У задоволенні іншої частини позовної заяви відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (, місцезнаходження за адресою: 01001, місто Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя