Справа № 154/2482/19 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/294/20 Категорія: 82 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з Вергун Т.С.,

з участю:

представника відповідача Крощука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповільністю «Волиньгаз збут» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир Волинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року постановлено визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України (надалі КМУ) № 315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови КМУ № 758 від 01.10.2015 року» з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 року.

Позивач вважає, що оскільки дана постанова визнана нечинною з моменту її прийняття, тому суб`єкти даних правовідносин мають право звернутись до компетентних органів або суду з вимогою про перерахунок тарифу, встановленого рішенням, яке було визнано нечинним, а тому просив суд визнати дії відповідача протиправними і незаконними, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості і нарахування оплати за спожитий газ за новими тарифами та стягнути з відповідача в його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 грудня 2019 року в даній справі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і просив скаргу залишити без задоволення, позивач в судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає відповідач у його квартиру АДРЕСА_1 .

За положеннями п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з пунктом 12 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 (далі - Правила), оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб.

За змістом пункту 3 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Відповідно до положень пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс ГРС), побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показників лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показників лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Розрахунки за послуги з газопостачання проводяться на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначених (поданих) позивачем.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не надавав оператору показники лічильника газу, тому при здійсненні контрольного зняття показників приладу обліку газу було встановлено заборгованість по оплаті послуг станом на 01.01.2018 року.

Судом, крім того, встановлено, що позивач, маючи намір отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, 20.08.2019 року уклав договір про погашення заборгованості побутового споживача за послуги газопостачання. Укладаючи з постачальником послуг зазначений договір про погашення заборгованості, позивач визнав, що має заборгованість за спожиті послуги газопостачання в сумі 5762,81 грн (п.1.1 договору), яка була нарахована відповідачем.

У своїй позовній заяві про захист прав споживача ОСОБА_1 зазначав, що відповідач неправильно проводить розрахунок плати за спожитий газ, який надається в його квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких порушень прав споживача комунальних послуг зі сторони відповідача не встановлено.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2018 року № 62 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни у Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива».

Даною постановою було прийнято рішення про надання адресної готівкової виплати громадянам, які одержують житлову субсидію в опалювальному періоді з жовтня 2018 по квітень 2019 років.

Відповідно до пункту 18-6 Положення виплата житлових субсидій у готівковій формі здійснюється особам, які одержують пенсії, - Мінсоцполітики через Пенсійний фонд України шляхом перерахування органами Пенсійного фонду України коштів на пенсійні рахунки в уповноважених банках або через виплатні об`єкти АТ «Укрпошта», де особа одержує пенсію, відповідно до укладених договорів.

Оскільки виплата житлової субсидії здійснювалась позивачу у готівковій формі в банківській установі, тому відповідач позбавлений можливості використовувати, стягувати готівкові кошти, котрі нараховувались на рахунки позивача як субсидія, так як не має до них жодного доступу.

За таких обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неправомірне стягнення таких коштів з рахунків позивача.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо перерахунку тарифу у зв`язку із постановленням судового рішення про визнання нечинною постанови КМУ №315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови КМУ №758 від 01.10.2015 року» з огляду на наступне.

Закон України «Про ринок природного газу» передбачає, що для забезпечення загальносуспільних інтересів (захисту окремих категорій споживачів) у процесі становлення ринку природного газу Кабінет Міністрів України може покладати спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу. Вони насамперед стосуються ціноутворення.

Алгоритми формування оптової ціни на природний газ, а також роздрібних цін (тарифів для населення, релігійних організацій, відпускних цін для теплокомуненерго та інших організацій) були різними і визначалися різними постановами уряду.

Так, з 1 жовтня 2015 року набула чинності постанова КМУ №758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Окремими постановами вносилися до неї різні зміни - і щодо рівня ціни, за якою НАК «Нафтогаз України» здійснював закупівлю газу для населення, і щодо методики ціноутворення (формули), рівня відпускних цін для населення та теплокомуненерго, а також кінцевих тарифів. Ці ціни встановлювалися на певні періоди часу.

У пункті 13 цієї постанови було визначено, що з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 року № 583, а саме: для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 куб. м., а також зазначено, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Таке рішення було прийнято КМУ і ціни на цей період були встановлені постановою КМУ № 315 від 27.04.2016 року.

У пункті 13 цієї постанови передбачено, що з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 грн за 1 куб. м.

В подальшому методика ціноутверення та самі ціни на наступний період з квітня 2017 року по жовтень 2018 року визначались постановою КМУ №187 від 22 березня 2017 року, а постанова № 315 втратила чинність у зв`язку з прийняттям постанови № 187.

Також в сдовому засіданні встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року, що набрало законної сили, визнано нечинною постанову КМУ № 315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 року, тобто зазначеним судовим рішенням визнано нечинною постанову, яка встановлювала граничну роздрібну ціну на природний газ у розмірі 6,879 грн за 1 куб. м. лише за період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року.

Разом з тим постанови КМУ, якими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 року, в судовому порядку не визнавались нечинними, а тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначались, були дійсними на період, зазначений у цих нормативно-правових актах.

З врахуванням того, що судовим рішенням визнано нечинною постанову КМУ № 315 з моменту її прийняття, а тому на день прийняття цієї постанови була чинна постанова КМУ № 758, яка визначала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України, а оскільки граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року встановлювались постановою КМУ № 315, яка визнана судом нечинною, однак КМУ не приймав іншого рішення, яке встановило обгрунтовані граничні роздрібні ціни на газ для побутових споживачів у цей період, тому відповідач позбавлений можливості самостійно визначити обгрунтовану ціну (тариф) на газ та здійснити перерахунок за період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року.

Враховуючи, що судом не визнавались нечинними інші нормативно-правові акти, які у різні періоди, починаючи з квітня 2017 року, визначали і визначають на даний час роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, а тому підстави, як для перерахунку заборгованості, так і нарахування плат за газ і за інший період, в тому числі і за іншими (новими) тарифами, відсутні.

Таким чином, судом не встановлено, що відповідач порушив будь-які права позивача, як споживача послуг по газопостачанню.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді