Номер провадження 2/521/726/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Лічмана Л.Г.
при секретарі Тимофієнко Н.М.,
за участю представника позивача адвоката Панчошенка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1), Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» (м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 66) про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -
09.09.2019 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, яку було уточнено, у якій просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який склав на користь позивача заповіт. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки у встановлений строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, на вказане нерухоме майно, так як при житті спадкодавець ОСОБА_2 почав, але не встиг завершити приватизацією вказаної квартири.
ОСОБА_1 зазначила, що мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 в 1961 р. отримала ордер на вселення до спірної квартири. В січні 1961 р. вся сім`я заселилась та стала проживати у ній. Після демобілізації з армії у 1975 р. ОСОБА_2 повернувся додому, прописався та став проживати у зазначеній квартирі. 14.08.1980 р. ОСОБА_2 був засуджений Іллічівським районним судом м. Одеси та відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. Після відбуття покарання з 26.06.1985 р. ОСОБА_2 прописався та став постійно проживати у квартирі. Після смерті матері він переоформив на себе особовий рахунок, сплачував комунальні платежі. В листопаді 2006 р. ОСОБА_2 вирішив приватитизувати квартиру та став збирати документи. Про свої наміри він повідомив свого знайомого, ОСОБА_4 , та попросив його доглянути за квартирою на період відпустки ОСОБА_2 з 07.11.2006 р. по 25.11.2006 р. Після повернення додому ОСОБА_2 ОСОБА_4 з дружиною та сином не впустили його до квартири. ОСОБА_2 дізнався, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2003 р. визнано за сім`єю ОСОБА_5 право користування квартирою, а його визнано таким, що втратив право користування. Це рішення оскаржено у апеляційному порядку та скасовано. Іншою ухвалою апеляційного суду, залишеною без змін касаційною інстанцією, виселено ОСОБА_4 з цієї квартири та вселено ОСОБА_2 . На підставі цих рішень розпорядженням голови Малиновської РДА розірвано договори найму з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відкриті виконавчі провадження та 14.04.2016 р. вони виселені. 10 та 12 липня 2019 р. ОСОБА_2 звертався до органу приватизації з заявами про передачу йому у приватну власність спірної квартири, однак завершити приватизацію він не зміг, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На підставі зазначеного позивач звернулася до суду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Панчошенко О.В. підтримали зазначені позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Представники відповідача Одеської міської ради та Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Такі умови у справі одночасно існують. Тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.10.2019 р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2019 р. клопотання представника позивача - адвоката Панчошенка О.В. про витребування доказів задоволено, витребувано від Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» належним чином завірені копії документів про розгляд заяв ОСОБА_2 від 10 липня 2019 року та 12 липня 2019 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2020 р. провадження у цивільній справі поновлено.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.05.2020 р. у задоволенні заяви адвоката Мартинова М.О., представника ОСОБА_4 , про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та адвоката Вужа Д.В., представника ОСОБА_6 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні співвідповідачів у цивільній справі відмовлено.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.05.2020 р. у прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування, визнання протиправною бездіяльність щодо відмови у скасуванні реєстрації місця проживання та зобов`язання скасування реєстрації передано на розгляд судді Малиновського районного суду м. Одеси, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України, запропоновано ОСОБА_1 подати в порядку ст. 174 ЦПК України позовну заяву про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом в остаточній редакції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11.08.2020 р., у прийнятті позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності та у вступі ОСОБА_4 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у цивільну справу відмовлено, позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності повернуто заявнику, долучивши до матеріалів справи копію цієї позовної заяви, роз`яснено ОСОБА_4 , право пред`явити такий позов на загальних підставах.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 р. у задоволенні заяви адвоката Вужа Д.В., представника ОСОБА_6 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні співвідповідачів у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
З ордеру на вселення від 06.01.1961 р., виданого на підставі рішення Виконкому Одеської Міськради вбачається, що його видано ОСОБА_3 на право заняття 2 кімнат, площею 39,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 у складі сім`ї з чотирьох осіб, серед яких значиться син ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 21)
Згідно довідки № 070024 від 01.06.1985 р. виданої Установою Південь 311/51 ОСОБА_2 , вбачається, що 14.08.1980 р. його було засуджено народним судом Іллічівського району м. Одеси за ст. 206 ч. 3 КК УРСР строком на 5 років позбавлення волі, відбував покарання з 02.06.1980 р. по 01.06.1985 р., відбуває у місце проживання АДРЕСА_3 . (т. 1 а.с. 22-23)
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 .
У листі Начальника Одеського відділення залізної дороги до начальника Одеської дистанції цивільних споруджень зазначено, що у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_3 необхідно переоформити особовий рахунок на ім`я її сина ОСОБА_2 на склад сім`ї одна особа, укласти з ним договір найму житлового приміщення.
Відповідно до заповіту від 13.05.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстровано в реєстрі за № 995, вказано, що ОСОБА_2 у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на випадок своєї смерті заповів на користь ОСОБА_1 все своє майно. (т. 1 а.с. 15-16)
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років помер ОСОБА_2 (актовий запис № 7754). (т. 1 а.с. 20)
Після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 40/2019. (т. 1 а.с. 13)
Згідно довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І, від 28.08.2019 р. № 347/02-14 видно, що ОСОБА_1 дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини 31.07.2019 р. (т. 1 а.с. 14)
Крім того, рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлені наступні обставини.
У жовтні 2003 року ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації м. Одеси, у якому просили визнати за ними право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , зобов`язати Малиновську районну адміністрацію м. Одеси укласти з ними договір найму цієї квартири.
03 листопада 2003 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням та вважаючи, що ухваленим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки, оскільки він є наймачем цієї квартири, а суд не залучив його до участі у справі, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.
26 лютого 2008 року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
У липні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Малиновської районної державної адміністрації м. Одеса, у якому, уточнивши його, просив виселити з квартири тимчасових мешканців ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 без надання іншого жилого приміщення, зобов`язати Малиновську РДА м. Одеси розірвати укладений між нею та ОСОБА_4 договір найму квартири у складі трьох осіб, зобов`язати ВГІРФО Малиновського РВ ГУМВС України в Одеській області зняти їх з реєстрації та вселити його у цю двокімнатну квартиру.
У листопаді 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати його таким, що втратив право користування цією квартирою, кімнатою площею 17 кв.м. у квартирі.
У грудні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право користування квартирою і вселити його.
24 лютого 2009 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси позови об`єднані в одне провадження.
22 червня 2012 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні позовів відмовлено.
17 грудня 2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області рішення суду першої інстанції скасовано в частині, що оскаржувалось, та ухвалено нове, яким вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 та виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із цієї квартири, зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради розірвати договір житлового найму цієї квартири, укладений з відповідачами.
У задоволенні решти позову ОСОБА_2 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Таким чином, рішеннями судів на 17 грудня 2014 року встановлений правовий статус ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як таких, що не набули права користування спірною квартирою і є тимчасовими мешканцями, які підлягають виселенню з квартири, а ОСОБА_2 вселенню в квартиру (справа № 1519/2-1346/11).

21.11.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 . В позові він зазначав, що більше 20-ти років користується цією квартирою добросовісно, відкрито і безперервно проживає в ній (справа № 521/19498/16).

Під час розгляду цієї справи ухвалою суду від 06.08.2019 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 . Ця ухвала була оскаржена представником ОСОБА_4 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2019 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

10.01.2020 р. ОСОБА_4 подав до суду заяву про залишення без розгляду його позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 р. позовну заяву ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю залишено без розгляду і роз`яснено йому право на повторне звернення до суду.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

Згідно ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт є одностороннім правочином і на нього поширюються загальні правила ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

За змістом статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі Положення), яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири.

В частині п`ятій пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

Згідно відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» від 11.01.2020 р. № 09/01-13 на ухвалу суду зазначено, що згідно архівної комп`ютерної бази даних міськагентства, зазначена квартира АДРЕСА_4 не приватизована, письмових звернень ОСОБА_2 стосовно приватизації квартири від 10.07.2019 р. до КП не надходило. (т. 1 а.с. 167)

На ухвалу суду про витребування доказів у листі директора Одеської філії АТ «Укрпошта» Дрозда С.Я. № 27-19 від 28.01.2020 р. вказано, що поштове відправлення «Укрпошта Стандарт» № 933 на ім`я Директора органу приватизації «Міське агентство приватизації житла» за адресою м. Одеса, вул. Б.Хмельницького, 66, м. Одеса, 65005 надійшов 13.07.2019 р. до відділення поштового зв`язку (далі ВПЗ) № 5 м. Одеса. В цей день повідомлення про надходження доставлялось згідно вказаної адреси, повторно доставлялось 17.07.2019 р. Через не запит та по закінченню встановленого терміну зберігання зазначене поштове відправлення повернуто на зворотню адресу 26.07.2019 р., яке надійшло 29.07.2019 р. до ВПЗ № 85 та через не запит передано 09.08.2019 р. на зберігання.

У зазначеному листі також зазначено, що поштове відправлення «Укрпошта Станндарт» № 313 на ім`я Директора органу приватизації «Міське агентство приватизації житла» за адресою м. Одеса, вул. Б.Хмельницького, 66, м. Одеса, 65005 надійшов 11.07.2019 р. до ВПЗ № 5 м. Одеса, в цей день повідомлення про надходження доставлялось згідно вказаної адреси, повторно доставлялось 15.07.2019 р. Через не запит та по закінченню встановленого терміну зберігання вказане поштове відправлення повернуто на зворотню адресу 24.07.2019 р., яке надійшло 26.07.07.2019 р. до ВПЗ № 85 та через не запит передано 09.08.2019 р. на зберігання.

Судом отримано та досліджено у судовому засіданні поштові відправлення цінних листів ОСОБА_2 , направлені органу приватизації - Комунальному підприємству «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 66) за № 313 від 10 липня 2019 року та № 933 від 12 липня 2019 року, які містять відмітки про їх повернення з зазначенням причин «за закінченням встановленого строку зберігання».

Судом встановлено, що відправником поштового відправлення № 313 від 10 липня 2019 року значиться ОСОБА_2 . Згідно опису вкладення це відправлення містить заяву на приватизацію житла (від 08.07.2019 р. з підписом наймача ОСОБА_2 ), копію паспорта, копію коду, довідку про реєстрацію місця проживання, копію ордеру, копію свідоцтва про смерть, техпаспорт на квартиру АДРЕСА_2 .

Досліджене у судовому засіданні також поштове відправлення № 933 від 12 липня 2019 року ОСОБА_2 . Згідно опису вкладення це відправлення містить заяву на приватизацію житла (від 08.07.2019 р. з підписом наймача ОСОБА_2 ) (т. 2 а.с. 39-44)

Отже ОСОБА_2 здійснив необхідні дії для приватизації спірної квартири.

Таким чином, у спадкову масу після смерті ОСОБА_2 входить квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 в установленому ЦК України порядку прийняла спадщину (ч. ст. 1269) після смерті ОСОБА_2 , яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оцінка вказаних письмових доказів, з урахуванням пояснень позивача та її представника, дають підстави суду для ухвалення рішення про визнання за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Керуючись ст. 76, 81, 263-265, 280 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 07 вересня 2020 року.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

С У Д Д Я: