ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1113/20 Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», Фонда гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги, договору про відступлення прав за договором іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2020 року про відмову у забезпеченні позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», Фонда гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Держзакупівлі.Онлайн», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги, договору про відступлення прав за договором іпотеки. З метою забезпечення позову просила суд заборони суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про нерухоме майно - квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,11 кв.м, житловою площею 29,91 кв.м., та внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2020 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відмовивши у задоволені її заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливлять виконання рішення суду в майбутньому та істотно ускладнить відновлення її права власності. ОСОБА_1 вважає, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на предмет іпотеки або у вигляді заборони вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо належного їй майну є доцільним для ефективного захисту її прав та інтересів, спів мірним до заявлених нею позовних вимог.

ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у запереченнях на апеляційну скаргу вважають ухвалу суду такою, що відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги - неспроможними.

Інші відповідачі у справі, отримавши апеляційну скаргу і копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались, відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає з огляду на такі обставини.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надано суду жодного допустимого доказу, що відповідачами вчиняються будь-які дії, спрямовані на порушення її прав на іпотечне майно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною учиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги, договору про відступлення прав за договором іпотеки, який просила забезпечити у обраний нею спосіб.

Однак, із матеріалів справи не вбачається реальна необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки будь-яких вимог майнового характеру щодо предмету іпотеки позивачем не заявлялося.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а самі лише посилання на потенціальну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повий текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська