Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі: головуючої судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.,

при секретарі Гуровій Л.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання батьківства

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом в якому просив визнати його рідним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача.

Позивач вказав, що він та відповідачка були знайомі з 2006 року. З 2007 року вони почали зустрічатись, між ними з`явились інтимні стосунки. Сторони фактично почали проживати однією родиною на орендованій квартирі АДРЕСА_1 та мешкали там в період з 2007 року по 2012 рік. Обставини спільного проживання сторін можуть підтвердити спільні друзі та родичі. Після народження дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 її батьком був записаний чоловік зі слів матері, відповідно до вимог ст.135 СК України, з метою уникнення конфліктних ситуацій з батьками позивача, які були проти їх відносин із ОСОБА_8 Після народження дитини, сторони продовжили проживати разом, при цьому, позивач приймав активну участь у вихованні ОСОБА_6 , проводивши багато часу із дитиною, купуючи одяг, харчі та засоби особистої гігієни. Після народження другої дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 її батько також був записаний зі слів матері, відповідно до вимог ст.135 СК України, з метою уникнення конфліктних ситуацій з батьками позивача, які продовжували були проти їх відносин із ОСОБА_8 . Сторони продовжили відносини після народження другої дитини, відповідач деякій час наполягала на реєстрації їх шлюбу, однак позивач належно виконував батьківськи обов`язки, тому вона припинила наполягати. З 2014 року по 2015 рік позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою та ця обставина перервала відносини між сторонами, однак, він продовжував виконувати батьківськи обов`язки відносно доньок. У березні-квітні 2017 року відносини між сторонами почали відновлюватись та позивач вирішив оформити своє право батьківства на ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . У зв`язку із чим, просить суд визнати його батьківство відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , присутня у судовому засіданні, визнала позовні вимоги, надала суду відзив, долучений до матеріалів справи, у якому підтвердила обставини, викладені ОСОБА_1 у позові.

Представник відповідача ОСОБА_10 до зали суду не з`явився, за згодою вдповідача ОСОБА_3 , судове засідання проводиться за його відсутності.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_11 , будучи належним чином сповіщеними про час та дату розгляду справи до зали суду не з`явились. Зі змісту заяви про залучення до справи у якості третьої особи, ОСОБА_4 зазначено, що він вважає себе біологічним батьком дітей ОСОБА_2 , оскільки вони з ОСОБА_2 , протягом 15 років, вели спільне господарство та мали відносини подружжя без реєстрації шлюбу. На теперішній час, вони не проживають разом, та йому стало відомо, що ОСОБА_2 має намір вивезти дітей за кордон без його дозволу. На теперішній час, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться його позовна заява до ОСОБА_2 про визнання батьківства. У задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

10.09.2018 ухвалою судді відкрито провадження в справі, справа призначена до підготовчого судового засідання на 17.10.2018р.

17.10.2018 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справа призначена до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін на 09.11.2018 року.

11.02.2019р. ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4

11.04.2019р. ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_11 про залучення у якості третьої особи із самостійними позовними вимогами та у відкритті провадження за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дітей.

10.10.2019р. постановою Донецького апеляційного суду було залишено без змін ухвалу Волноваського районного суду від 11.04.2019р.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками зазначені ОСОБА_12 та ОСОБА_2 . Відомості про батька внесені відповідно до частини 1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.3,5).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками зазначені ОСОБА_12 та ОСОБА_2 . Відомості про батька внесені відповідно до частини 1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.4,6).

За поясненнями відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні, третю особу без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 вона знає, він є хрещеним батьком її дітей, тому перебуває на спільних світлинах її родини, та деякий час між ними дійсно були близькі відносини. Наполягає, що біологічним батьком її доньок є позивач ОСОБА_1 , а поведінку ОСОБА_4 з приводу звернення із позовною заявою про визнання батьківства - вважає помстою за переривання їх особистих відносин.

Судом роз`яснено сторонам у судовому засіданні їх право на звернення до суду із клопотанням про проведення у даній справі судово-генетичної експертизи.

До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

У судовому засіданні, на підтвердження своїх вимог, позивачем ОСОБА_1 надано копії свідоцтва про народження дітей та копію свого паспорту. На допиті свідків, зазначених позивачем у позовній заяві, як й на проведенні судово-генетичної експертизи позивач не наполягав. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім власних пояснень, позивач не надав.

Суд зауважує, що питання щодо походження дитини повинно вирішуватись на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Долучені третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 письмові докази світлини з зображенням відповідача ОСОБА_3 разом із дітьми та самим ОСОБА_4 та іншими родичами у різний період часу викликають у суду обгрунтований сумнів щодо достовірності заяви ОСОБА_1 про своє батьківство щодо дітей відповідача та заяви останньої про визнання вимог позивача.

Враховуючи відсутність жодного доказу, наданого позивачем, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо лише за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи суд не враховує визнання відповідачем позову як безумовну обставину для задоволення позову, оскільки вважає, що таке визнання може порушити права, свободи чи інтереси ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача у судовому засіданні не доведені «поза розумним сумнівом», не обґрунтовані належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати залишити на ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 11, 12, 13, 76-80, 82, 142, 206, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 лютого 2020р.

Суддя: Н.В.Писанець