Ухвала

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 754/636/17

провадження № 61-11953ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - адвоката Шишлова Олександра Євгеновича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту від 31 грудня 2015 року № 38198а5ка, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», назву якого змінено на ПрАТ «СК «АРКС»), з моменту його укладення.

Позов ПрАТ «СК «АРКС» обґрунтовано тим, що 31 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 38198а5ка, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника ОСОБА_1 , пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «BMW», моделі Х6, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Уклавши договір, страхувальник взяв на себе зобов`язання надати страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику, і надалі письмово протягом трьох робочих днів з дати виникнення таких обставин інформувати його про будь-які зміни страхового ризику чи обставини, що істотно впливають на умови Договору (передача застрахованого транспортного засобу в оренду (прокат), чи в заставу, накладення арешту або іншого обтяження на застрахований транспортний засіб, зміна його власника, заміна кузова чи двигуна, встановлення додаткового обладнання, наявність подвійного страхування, зняття транспортного засобу з державного обліку, втрата ключів чи реєстраційних документів на застрахований транспортний засіб тощо). В поданій ОСОБА_1 заяві на страхування у графі «кількість комплектів ключів (оригіналів) до транспортного засобу (замка запалювання) було зазначено «2». Страхувальник був проінформований про те, що за надання в заяві неправильних відомостей страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити його розмір. 04 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з письмовим повідомленням про те, що 03 травня 2016 року приблизно о 22 год. 20 хв. він припаркував свій транспортний засіб біля будинку № 45 по вулиці Закревського в місті Києві на стоянці, яка не охороняється, а 04 травня 2016 року о 09 год. 30 хв. виявив відсутність автомобіля на місці паркування. Під час огляду місця події у відповідача було вилучено два ключі від автомобіля та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження. З двома ключами до замка запалювання автомобіля марки «BMW», моделі Х6, реєстраційний номер НОМЕР_1 було проведено діагностику на офіційному імпортері BMW в Україні Товариством з обмежено відповідальністю «АВТ Баварія» на сервісному обладнанні. При спробі авторизації одного з вилучених ключів до застрахованого транспортного засобу було виявлено, що на цьому ключі відсутня будь-яка інформація та він не відноситься до автомобіля відповідача. Наведене свідчить про надання відповідачем страховику неправдивої інформації про об`єкт страхування, оскільки в заяві на страхування відповідач зазначив, що до транспортного засобу наявні два комплекти ключів (оригіналів). Надання відповідачем страховику неправдивої інформації про об`єкт страхування та приховання інформації, яка істотно могла вплинути на укладення/відмову в укладенні договору страхування, свідчить про те, що на момент укладення договору страхування мали місце обставини, які могли істотно вплинути на його укладення, про які не було повідомлено страховика, що є підставою для визнання договору добровільного страхування наземного транспорту недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «АРКС» - адвоката Шишлова О. Є. залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року - без змін.

07 серпня 2020 року представник ПрАТ «СК «АРКС» - адвокат Шишлов О. Є. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання договору добровільного страхування наземного транспорту недійсним.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Доводи заявника про те, що суди не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17, від 11 січня 2019 року у справі № 761/22687/17, від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, а також висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 21 червня 2016 року у справі № 910/23115/15, не заслуговують на увагу, оскільки в наведених судових рішеннях встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі. При цьому заявник посилається на загальні правові висновки Верховного Суду щодо недійсності договору, зокрема: «Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів», а також: «Тлумачення статті 230 Цивільного кодексу України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням». За встановлених судами в цій справі обставин (досягнення сторонами істотних умов договору страхування) та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову через його недоведеність (не доведено умисел ОСОБА_1 щодо надання ним страховику неправдивої інформації про об`єкт страхування) відсутні підстави для висновку про неврахування судами наведених правових позицій Верховного Суду. Доводи заявника про неврахування вказаних позицій Верховного Суду при відмові в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, зводяться до його незгоди із встановленими судами обставинами та оцінкою ними наявних у справі доказів, що не є підставою для касаційного перегляду справи, оскільки суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Наведені доводи також не свідчать про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ПрАТ «СК «АРКС» - адвоката Шишлова О. Є. про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - адвоката Шишлова Олександра Євгеновича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов