ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________________________________________________
Провадження №2-з/756/59/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Табачука Д.О.,

представника позивача адвоката Кухарчук А.Ю.,

представника відповідача адвоката Нагая І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» про захист прав споживачів,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» про захист прав споживачів.

Представник позивача адвокат Кухарчук А.Ю. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та встановлення заборони будь-яким особам здійснювати дії щодо відчуження, примусової реалізації вказаного транспортного засобу, а також встановлення заборони вчиняти дії щодо втручання до вузлів, агрегатів, деталей спірного автомобіля, крім проведення експертизи за постановою суду, слідчого, та крім проведення технічних регламентних робіт з підготовки транспортного засобу до проведення експертизи.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що у січні 2014 року передав відповідачу транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 для проведення гарантійного ремонту, проте ремонт проведено не було, а сам транспортний засіб перебував у ТОВ «Саміт Моторз Україна».

Зазначив, що 19.02.2020 з метою перевірки схоронності належного йому автомобіля, ОСОБА_1 прибув на СТО відповідача, та виявив відсутність транспортного засобу, оскільки його було вилучено приватним виконавцем Єфіменко Д.О. з метою примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в розмірі 87 900 грн. .

На день звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивачу невідоме місцезнаходження та технічний стан належного йому транспортного засобу, тому позивач вважає, що існують ризики втрати автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , а також ймовірність незаконного його відчуження. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги поданої заяви та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви сторони позивача та вказував на те, що дійсно, транспортний засіб позивача знаходився на території відповідача та його було вилучено приватним виконавцем в межах примусового виконання рішення суду. Зазначав, що заява про забезпечення позову не може бути задоволена, оскільки як на підставою для її задоволення, позивач в тому числі посилається на примусове виконання рішення суду, яке може бути зупинене у випадку вжиття заходів забезпечення позову, що не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Із матеріалів справи убачається, що арешт може бути накладено на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві, а спірний автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 не належить відповідачу.

Крім того, судом встановлено, що вилучення автомобіля було вчинено в рамках проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №61000570 з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ «Саміт Моторз Україна» за зберігання транспортного засобу, тому по суті, задоволення заяви позивача про забезпечення позову, унеможливить виконання рішення суду.

Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що заява шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , та встановлення заборони будь-яким особам здійснювати дії щодо відчуження, примусової реалізації вказаного транспортного засобу, а також встановлення заборони вчиняти дії щодо втручання до вузлів, агрегатів, деталей спірного автомобіля, задоволенню не підлягає у зв`язку із тим, що обставини, на які посилається представник позивача як на підстави для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені та можуть призвести до зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, немає підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» про захист прав споживачів - залишити без задоволення;

Ухвала суду набирає законної сили після її проголошення суддею;

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 27.02.2020

Суддя: О.В. Диба