ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7647/20 Справа № 216/888/20 Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/888/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року, яке ухвалено суддею Сидорак В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 2013 року є клієнткою Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та з цього часу є користувачем послуг Банку.

Так, відповідачка, підписавши Анкету-заяву, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, які розміщені в мережі Інтернету на сайті www.privatbank.ua, та які складають Договір банківського обслуговування (далі - Договір) та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку відповідачка, підписуючи анкету-заяву, приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг - які є загальними i їх підписання позичальником не є обов`язковим. Укладення договору в такій формі чинному законодавству України не суперечить.

Пунктом 1.1.1.43 Умов та Правил передбачено, що Клієнт - фізична особа, споживач банківських послуг, котрий отримує банківські послуги на умовах, встановлених Умовами та правилами, тобто відповідачка ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та взяла на себе, як права так і зобов`язання користувача послуг.

Отримання послуг, в тому числі карток, відповідачкою ОСОБА_1 підтверджується фотографуванням клієнта з карткою, відповідно до п. 1.1.7.40 Умов та Правил надання банківських послуг (фото додається).

Згідно п. 2.2. Постанови НБУ від 17.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований, відповідно до вимог законодавства України.

Наказом № СП-2010-64 від 21.01.2010 року була затверджена процедура ідентифікації клієнта, згідно до якої клієнт лише при оформленні першого продукту банку проходить повну ідентифікацію, а саме - заповнює Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також сканується паспорт клієнта.

У відповідності до пункту 1.1.1.89 - система Internet Banking Приват-24 - система дистанційного обслуговування клієнта, офіційний канал зв`язку між банком та клієнтом.

А отже, в рамках обслуговування, та будучи користувачем послуг Банку, відповідачкою ОСОБА_1 через Internet Banking «Приват-24» (підтвердження реєстрації в ПР24 надаємо) з урахуванням ідентифікації клієнта маючи всі доступи в систему, за наявністю основної картки та будучи користувачем послуг Банку - 09.08.2016 року відкрито 9 інтернет-карту (рахунків):

НОМЕР_1

НОМЕР_10

НОМЕР_2

НОМЕР_3

НОМЕР_4

НОМЕР_5

НОМЕР_6

НОМЕР_7

НОМЕР_8

Відповідачка, з відповідною ідентифікацією себе в Internet Banking «Приват-24», розпочала активне користування вищевказаними карт-рахунками, а саме відкриття-закриття рахунків, в дуже короткий термін.

В рамках проведення службового розслідування щодо сумнівних операцій, проведених відповідачкою за період з серпня 2016 року по жовтень 2016 року включно, а саме відкриття інтернет-карт та закриття договорів, було виявлено, що остання, без наявної на те правової підстави, набула грошові кошти позивача.

Враховуючи ту обставину, що з боку відповідачки було перевищення суми операцій по платіжним картам, які використані за межами залишку на рахунку клієнта та враховуючи встановлені шахрайські дії з боку відповідачкиа, саме за вказаним фактом на ім`я відповідачки було відкрито дебіторський рахунок НОМЕР_9 на якому обліковується залишок суми заборгованості, яка складається, як з основної суми у розмірі 19 909,64 грн., так і суми, яка нарахована за користування чужим майном у розмірі 4117,62грн., тому позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму у розмірі 24027,26 грн. та судовий збір, сплачений при зверненні з позовною заявою, у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив наявні у матеріалах справи докази, розглянув справу поверхнево. Позивач в апеляційній скарзі наводить ті ж самі доводи, що й в позовній заяві, та додатково зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на договірні відносини сторін, не встановив яким чином та яка природа набуття відповідачкою саме спірної суми коштів. На переконання позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти набуто відповідачкою безпідставно, а не на виконання умов погодженого між сторонами договору про банківське обслуговування, у зв`язку з чим, такі кошти підлягають повернення на підставі ст. 1212 ЦК України.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08 лютого 2013 року відповідачкою ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідачка згодназ тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені в мережі Інтернету на сайті www.privatbank.ua (а.с. 5).

Спір виник з приводу стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНЕ» на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набутого майна, грошових коштів у розмірі 19 909,64 грн., які нею було отримано шляхом проведення операцій по закриттю договорів та дебетуванні коштів у жовтні 2016 року за розрахунковими рахунками, відкритих на її ім`я в АТ КБ «ПРИВАТБАН» в межах укладеного сторонами Договору про надання банківських послуг від 08 лютого 2013 року, а також стягнення відсотків за користування безпідставно одержаними грошовими коштами, у порядку ст. 1214 ЦК України, у розмірі 4 117,62 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою набуто грошові кошти, шляхом проведення банківських операцій в межах Договору про надання банківських послуг від 08 лютого 2013 року, що виключає застосування до спірних правовідносин вимоги статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підстави статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та фактично визнається позивачем, 08 лютого 2013 року відповідачкою ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені в мережі Інтернету на сайті www.privatbank.ua (а.с. 5).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», якими визначено порядок та умови надання банківських послуг.

Отже, між сторонами у письмовій формі укладено Договір про надання банківських послуг від 08 лютого 2013 року, а доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив з яких саме договірних відносин виникли правовідносини сторін, є помилковим та не ґрунтується на матеріалах справи.

Установивши, що у жовтні 2016 року відповідачкою ОСОБА_1 було здійснено ряд банківських операцій за картковими рахунками з використання електронних сервісів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі Договору про надання банківських послуг від 08 лютого 2013 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачкою безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанцій про відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачці за договором на підставі статті 1212 ЦК України.

Установивши, що даний позов пред`явлено позивачем саме про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, проте, між сторонами виникли інші правовідносини, які урегульовуються іншими нормами законодавства, суд першої інстанції, відповідно до імперативних норм процесуального закону щодо розгляду справи лише в межах заявлених позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: