ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5562/20 Справа № 189/1386/18 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
01 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,
за участю секретаря Синенка Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_4 про стягнення боргу за вимогою кредитора, -
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 19 березня 2014 року в сумі 12 249, 75 грн., що в еквіваленті становить 500 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день ухвалення рішення у справі (тобто на 25 лютого 2020 року). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2014 року року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошових коштів, який посвідчений державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривоший О.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 496. При цьому сторонам роз`яснено зміст правочину та перевірено правильність розуміння обставин його вчинення та виконання.

Відповідно до п. 1 вказаного договору позикодавець ОСОБА_2 передає у власність позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 15 000,00 грн., що в еквіваленті складає 1 500,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів строком до 17 березня 2030 року. Всі суми згідно цього Договору сплачуються в національній валюті гривні відповідно до середньозваженого комерційного курсу продажу долару США, що склався на готівковому ринку України на дату проведення розрахунків.

За життя ОСОБА_5 склав три заповіти, посвідчені державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей О.Г., а саме:

- 19 березня 2014 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів повністю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 6,0461 га, що розташована на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

- 08 грудня 2016 року ОСОБА_5 зробив таке розпорядження: усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі грошові вклади та компенсаційні виплати до них в будь-яких банках України, усі майнові права та обов`язки і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_6 , 2002 року народження.

- 25 травня 2017 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_3 належну йому земельну ділянку площею 2,450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також по 1/2 частці належного йому житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Заявою від 08 грудня 2016 року ОСОБА_5 скасував заповіт, посвідчений Покровською державною нотаріальною конторою 19 березня 2014 року за реєстровим № 494.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

04 червня 2018 року позивачем направлено претензію кредитора до Покровської державної нотаріальної контори. Завідувачем Покровської державної нотаріальної контори листом від 17 серпня 2018 року № 950/02-16 повідомлено ОСОБА_2 про те, що після померлого ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 67/2018 і спадкоємцям померлого направлено повідомлення про претензію ОСОБА_2 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , які прийняли спадщину звернувшись до нотаріуса із відповідними заявами, є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З матеріалів спадкової справи № 67/2018, наданої державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області видно, що після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємці мають право на отримання такого спадкового майна:

- ОСОБА_1 - 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_3 - 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,450 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Покровської селищної ради Дніпропетровської області;

- ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 6,0461 га, що розташована на території Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи прийняття спадщини трьома спадкоємцями з відповідача підлягає стягненню 1/3 частина від суми заборгованості, як зі спадкоємця боржника.

Однак з таким висновком колегія суддів не може погодитись, з наступних підстав.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення вартості спадкового майна представником позивача ОСОБА_7 заявлено клопотання про проведення судової оціночно-будівельної експертизи житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 , яке ухвалою суду від 05 серпня 2019 року задоволено, проведення експертизи доручено експертам Дніпропетровського НДІСЕ, оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .

Однак, судова оціночно-будівельна експертиза проведена не була у зв`язку з відмовою позивачки її оплатити. При цьому представник позивача послався на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/6274/16-ц, викладену у постанові від 18 вересня 2019 року. У вказаній постанові колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку про те, що тягар доведення відсутності спадкового майна чи недостатності його вартості для покриття боргів спадкодавця лежить на відповідачеві, який прийняв спадщину у разі заперечення ним проти позову.

Відповідач та його представник не вважали за необхідне проведення оцінки спадкового майна.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку колегія суддів враховуючи позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/6274/16-ц.

Проте, за змістом ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Отже, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою.

Разом з цим, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення всієї суми боргу лише з одного із спадкоємців та виходячи з того, що спадкоємцями прийнято у спадщину ні у рівних частинах, колегія суддів приходить до висновку, що для визначення суми коштів, які підлягають стягненню необхідно втановити обсяг спадкового майна, який прийняв відповідач, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Виходячи з того, що відповідач не надає суду докази за якими можно встановити вартість майна та позивач відмовляється від сплати оціночної експертизи, посилаючись на те, що це є обов'язком відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у даній справі неможливо встановити вартість частини успадкованого відповідачем майна, тоді як стягнення у рівних частинах суми заборгованості є порушенням норм матеріального права закріплених у статті 1282 ЦК України.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог банку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057, 20 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 057, 20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Н.М. Деркач М.О. Макаров