Постанова

Іменем України

07 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 322/363/19

провадження № 61-578св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агросистема Лан»,

відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Александр-Агро 2»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Александр-Агро 2» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області, у складі судді Шиш А. Б., від 16 серпня 2019 року, та постанову Запорізького апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Крилової О. В., Полякова О. З., Онищенко Е. А., від 03 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агросистема Лан» (далі - ТОВ «Агросистема Лан») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Александр-Агро 2» (далі - ТОВ «Александр-Агро 2») про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації.

Позовна заява ТОВ «Агросистема Лан» мотивована тим, що між ним та ОСОБА_1 04 травня 2005 року укладено договір оренди землі № 114, відповідно до умов якого орендодавець ОСОБА_1 надала йому у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 4,27 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, яка належить їй на праві власності.

Договір оренди від 04 травня 2005 року зареєстровано Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 05 лютого 2008 року № 37.

На виконання умов договору ОСОБА_1 передала в користування товариству зазначену земельну ділянку.

Умовами договору оренди передбачено, що договір укладається на 5 років, починаючи з дати його реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

15 червня 2011 року між ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, яка зареєстрована у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області Головного управління Держкомзему у Запорізькій області 01 серпня 2012 року за № 00199.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди, за взаємною згодою сторін, внесено зміни до пункту 8 договору оренди, та викладено його в новій редакції: «Договір оренди укладено строком на 10 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Перебіг терміну оренди з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2022 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Додаткова угода набуває чинності з моменту її державної реєстрації в порядку, передбаченому для реєстрації основного договору.

Позивач стверджував, що укладений між ним та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього були зареєстровані у 2008 та 2012 роках відповідно до законодавства, що діяло на момент їх укладення. Таким чином, зазначений договір оренди земельної ділянки, та додаткова угода до нього є дійсними та обов`язковими для виконання сторонами в строк до 31 грудня 2022 року.

Звертає увагу, що ним належним чином та добросовісно виконувалися обов`язки за договором оренди, зокрема, по виплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, претензій з боку ОСОБА_1 впродовж строку дії договору не надходило.

Зокрема, на виконання договору товариство на картковий рахунок орендодавця двома платежами у липні 2018 року та вересні 2018 року перерахувало 13 000 грн орендної плати за 2019 рік, які прийняті

ОСОБА_1 .

Однак у грудні 2018 року від ОСОБА_1 надійшов лист, в якому вона повідомила товариство, що договір оренди землі від 04 травня 2005 року укладено до 05 лютого 2018 року, тому просила звільнити земельну ділянку.

У грудні 2018 року та в січні 2019 року від ТОВ «Александр-Агро 2» надійшли листи, в яких товариство повідомлялося, що 27 листопада 2018 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди спірної земельної ділянки та просило звільнити земельну ділянку.

Посилаючись на те, що укладення між відповідачами оспорюваного договору оренди землі створило перешкоди в реалізації прав позивача, як орендаря, а при укладенні оспорюваного договору оренди землі були порушені норми статей 24, 32 Закону України «Про оренду землі» та

статей 13, 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просив суд визнати недійсним укладений 27 листопада 2018 року між

ТОВ «Александр-Агро 2» та ОСОБА_1 договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка, площею 4,2698 га, кадастровий номер :01:013:0015, розташована на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, зареєстрований

10 грудня 2018 року виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису 29414796, та скасувати його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області

від 16 серпня 2019 року позов ТОВ «Агросистема Лан» задоволено.

Визнано недійсним укладений 27 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Александр-Агро 2» договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 4,2698 га, кадастровий номер :01:013:0015, розташована на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, який було зареєстровано 10 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, номер запису про інше речове право 29414796, та скасовано його державну реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ «Александр-Агро 2» на користь

ТОВ «Агросистема Лан» судовий збір у розмірі по 960,50 грн з кожного.

Клопотання ТОВ «Агросистема Лан» про відшкодування витрат на правову допомогу залишено без розгляду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, витлумачивши умови укладених між ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 договору оренди та додаткової угоди до нього, дійшов висновку, що строк його дії встановлено до 31 грудня 2022 року, а отже укладений 27 листопада 2018 року (тобто до закінчення строку дії попереднього договору) договір оренди землі між

ТОВ «Александр-Агро 2» та ОСОБА_1 є недійсним. На момент укладення оспорюваного правочину існував договір оренди землі, який не був розірваний, та земельна ділянка не була витребувана із володіння

ТОВ «Агросистема Лан».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «Александр-Агро 2» залишено без задоволення, а рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року - без змін.

Приймаючи постанову від 03 грудня 2019 року, колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. Апеляційним судом враховано, що укладаючи 15 червня 2011 року додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 висловили намір на продовження терміну дії оренди землі до 31 грудня 2022 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2020 року ТОВ «Александр-Агро 2» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, ухваливши при цьому нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 322/363/19 та витребувано її матеріали з районного суду.

У лютому 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів. Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій невірно тлумачать положення

пункту 37 договору оренди від 04 травня 2005 року та статті 31 Закону України «Про оренду землі», яким передбачено, що строк дії договору оренди землі починається з дати його державної реєстрації, тобто

з 05 лютого 2008 року. При цьому термін оренди з 01 січня 2013 року

по 31 грудня 2022 року неможливий, оскільки термін договору було збільшено до 10 років. Стверджує, що строк дії договору оренди землі, укладеного 04 травня 2005 року між ТОВ «Агросистема Лан» та

ОСОБА_1 , закінчився у лютому 2018 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2020 року ТОВ «Агросистема Лан» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року - без змін, як такі, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності, належить земельна ділянка площею 4,2698 га, кадастровий номер :01:013:0015, розташованої на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області із цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства,.

04 травня 2005 року між ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки площею 4,2698 га.

Договір оренди зареєстрований Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»

05 лютого 2008 року.

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

15 червня 2011 року між ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди від 04 травня

2005 року, яка зареєстрована у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області Головного управління Держкомзему у Запорізькій області 01 серпня 2012 року.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди, за взаємною згодою сторін було внесено зміни до пункту 8 договору, та викладено його в новій редакції: «Договір оренди укладено строком на 10 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Перебіг терміну оренди з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2022 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди вона є невід`ємною частиною договору, укладена в трьох примірниках і набуває чинності з моменту її державної реєстрації в порядку, передбаченому для реєстрації основного договору.

27 листопада 2018 року ТОВ «Александр- Агро 2» та ОСОБА_1 уклали договір оренди земельної ділянки площею 4,2698 га, розташованої на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, який 10 грудня 2018 року зареєстровано Виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, номер запису про інше речове право 29414796.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом положень частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій

послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лишу у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону № 161-XIV).

Згідно зі статтею 18 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону № 161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати

50 років.

У цивільній справі, що переглядається Верховним Судом, суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі договору оренди землі від 04 травня 2005 року ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ «Агросистема Лан» строком на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації (пункт 8 договору). Цим договором оренди передбачено, що він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 43 договору).

Отже, момент набрання чинності договору оренди землі сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації.

Такі умови договору відповідають статті 18 Закону № 161-XIV, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Договір оренди земельної ділянки від 04 травня 2005 року було зареєстровано у ЗРФ ЦДЗК 05 лютого 2008 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 37.

Укладаючи 15 червня 2011 року додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 04 травня 2005 року, ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 внесли зміни щодо строку дії договору оренди, виклавши його пункт 8 в такій редакції: «Договір оренди укладено строком на 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Перебіг терміну оренди з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2022 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

Доводи заявника про те, що строк дії договору оренди від 04 травня

2005 року з урахуванням строку, на який він укладався (10 років) та дати його державної реєстрації (05 лютого 2008 року) закінчився в лютому

2018 року відхилені касаційним судом, як безпідставні з огляду на те, що в пункті 8 зазначеного договору в новій редакції сторони узгодили кінцевий строк його дії - 31 грудня 2022 року.

Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, належним чином надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення частини першої

статті 210 ЦК України, частини першої статті 638 ЦК України, статей 18, 20 Закону № 161-XIV (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_1 ), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між

ТОВ «Александр-Агро 2» та ОСОБА_1 27 листопада 2018 року, оскільки на час його укладення (27 листопада 2018 року) та реєстрації права оренди

(10 грудня 2018 року) був чинним договір оренди цього ж об`єкта, укладений між ТОВ «Агросистема Лан» та ОСОБА_1 від 04 травня 2005 року, зі змінами та строком дії до 31 грудня 2022 року.

Докази розірвання договору від 04 травня 2005 року та/або визнання його недійсним/припиненим повністю чи частково суду не надано.

ОСОБА_1 , як стороною договору оренди землі від 04 травня 2005 року, рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку не оскаржуються, як в цілому, так і в частині визначення строку дії цього договору.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення справи, а переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у чинній редакції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Європейський суд з прав людини, неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Обставини, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю

«Александр-Агро 2» залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області

від 16 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта