Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3466/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Чернянчук К.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка заповіт не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачка (рідна сестра позивача, дочка спадкодавця). Позивач вказує, що спадщину за покійною матір`ю вони з сестрою прийняли обоє, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 25.08.2004 року за реєстровим №224. Однак вказане свідоцтво було видано тільки на частину спадкового нерухомого майна, а саме - на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час спадкодавцю на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,48 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Пийтерфолвівської сільської ради, але у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку державним нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на цей об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилася, однак представник відповідачки адвокат Продан О.В. подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає повністю та просить суд розглянути справу у їхню з відповідачкою відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачкою, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка заповіт не залишила.

Після смерті матері позивача позивача залишилось спадкове майно, в тому числі земельна ділянка площею 1,48 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована території Пийтерфолвівської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 032491 від 16.11.2001 року.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, спадкування після смерті матері позивача відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р.

У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР 1963 р., спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є позивач та відповідачка - діти спадкодавця.

Після смерті матері позивач та відповідачка прийняли спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. 25.08.2004 року за реєстровим №224.

Однак вказане свідоцтво було видано тільки на частину спадкового нерухомого майна, а саме - на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін`юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини на вказану вище земельну ділянку, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим листом Виноградівською державною нотаріальною конторою позивачу було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до суду.

Відповідачка на вказану вище земельну ділянку не претендує та не заперечує проти визнання права власності на таку за позивачем, що стверджується заявою представника відповідачки від 24.02.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року, ст.ст.16, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 1,48 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко