Справа № 653/4370/18
Провадження № 2/653/138/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 лютого 2020 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючого Крапівіна О.П., при секретарі Гурковському В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа :служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , зацікавлена особа :служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Пояснює свої вимоги тим, що шлюбні відносини між ними припинились в 2017 році та рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 28.11.2017 року шлюб між ними розірвано. Вона переїхала з дітьми на постійне місце проживання до м. Мелітополя, відповідач свідомо ухиляється від виховання , батько не цікавиться навчанням дітей. Просить позбавити відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, також пояснила, що дочка бажала прийняти участь з танцювальним колективом за кордоном, але батько не дозволив, не надав нотаріальний дозвіл, також старший син виявив бажання навчатись за кордоном, але батько також не дозволив, вважає, що такі дії заважають розвитку дітей. Крім того зараз проживає з іншим чоловіком, який виховує дітей, надає додому, також позбавити батьківських прав потрібно відповідача щоб не просити постійно дозвіл на виїзд за кордон, тобто не залежати від батька дітей.

Відповідач та його захисник в суді заперечили позов, відповідач ОСОБА_2 пояснив, що завжди допомагає дітям, приїжджає до них, дійсно заперечував надати дозвіл на виїзд дітей за кордон, але колишня дружина бажає виїхати за кордон на постійне місце проживання зі всіма дітьми та новим чоловіком, тому він заперечує проти проживання постійно за кордоном.

В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 28.11.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають з матір`ю в м. Мелітополь з 2017 року.

В судовому засіданні були опитані діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка пояснили, що батьки між собою постійно сваряться.

Представник Генічеської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, в судовому засідання просив позовні вимоги не задовольняти, оскільки це не відповідає інтересам неповнолітніх. Так органом опіки та піклування було складено висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 , і батьківських прав відносно дітей, так як останній фактично до розлучення приймав активну участь у вихованні дітей, з 2009 по 2017 рік відвідував школу, допомагав займатись, робив ремонти у класі, мати дітей чинить перешкоди у спілкуванні після розлучення 2017 року.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України).

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно їх неповнолітніх дітей після розлучення в 2017 році.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують неприязненні стосунки після розлучення, заборгованості по аліментам відповідач не має, самі діти в суді підтвердили, що батько з ними спілкується по телефону, приїздив декілька разів до м.Мелітополя.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

В даному випадку суд не вбачає в зазначених обставинах підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, так як між колишнім подружжям склались неприязнені відносини, але це не є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, і на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 169СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа :служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів після проголошення рішення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна