Справа № 461/9847/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2348/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,

представників ОСББ «Зелене око» - Богданова П.О., Глущенко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ганущин Мирослави Володимирівни на рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСББ «Зелене око», за участю третьої особи Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, просив зобов`язати ОСББ «Зелене око» здійснити заходи щодо утримання прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 у належному стані шляхом демонтажу самовільно збудованого навісу для паркування автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 04.08.2017 року він звернувся до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо самовільно збудованого ОСОБА_3 , мешканцем квартири № 3 у цьому ж будинку, навісу для паркування автомобіля. Однак, листом №31-4558 від 15.08.2017 року ГРА ЛМР повідомила про те, що голови ОСББ мають право складати адміністративні протоколи щодо вказаних у заяві порушень. Крім того, листом від 05.09.2017 року ГРА ЛМР повідомила про те, що працівниками ЛКП «Снопківське» скеровано ОСОБА_3 попередження щодо демонтажу самовільно встановленого навісу для машини та будки для собак на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 в термін до 26.09.2017 року. Крім цього, листом від 15.09.2017 року № 2410-07-7144 КП «Адміністративно-технічне управління» повідомило ОСОБА_1 про виявлення порушення п. 20.1.1 «Правил благоустрою м. Львова», а саме: самовільне скидання всіх видів відходів, ґрунту тощо у не відведених для цього місцях. Листом від 09.01.2018 року № 31-100 Галицька районна адміністрація повідомила про надходження на розгляд адміністративної комісії протоколу №57 від 27.10.2017 року складеного ЛКП «Снопківське» щодо ОСОБА_3 та про повернення цього протоколу, у зв`язку із передачею будинку АДРЕСА_1 в управління створеного у ньому ОСББ. Про необхідність вжиття заходів реагування в межах повноважень на зазначені позивачем порушення повідомлено голову ОСББ «Зелене око». Однак листом від 02.02.2018 року голова ОСББ «Зелене око» на лист Галицької районної адміністрації від 09.01.2018року № 31-100 повідомив про спорудження навісу у 2010 році. При цьому, як зазначено у повідомленні, питання ОСОБА_3 , який запропонував надання дозволу на облаштування місця для паркування автомобіля, з влаштуванням навісу на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , вирішувалось лише 19.11.2017 року. Щодо скарг позивача про розміщення на прибудинковій території будівельних та інших відходів, головою ОСББ «Зелене око» повідомлено Галицьку районну адміністрацію про стягнення із голови ОСББ «Зелене око» за результатом складеного працівниками ЛКП «Снопківське» протоколу про адміністративне правопорушення адміністративного штрафу відповідно до ст. 152 КУпАП. Вважає дії відповідача такими, що порушують правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів та права позивача на умови, сприятливі для життєдіяльності, як співвласника будинку АДРЕСА_1 , оскільки позивач позбавлений вільного доступу до тієї частини прилеглої до будинку території, що зайнята самовільно встановленим навісом для автомобіля та різного роду відходами, та відповідно права позивача такими, що підлягають відновленню та захисту.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Ганущин Мирослава Володимирівна, вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що навіс, влаштований ОСОБА_3 , відповідно до ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» відноситься до малої архітектурної форми, елемента декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою, а відтак його облаштування здійснюється за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Вказує, що облаштування благоустрою прибудинкової території здійснюють ОСББ, які виявили таке бажання, згідно з розпорядженням голови районної адміністрації. Висновки суду про те, що спірний навіс влаштований у 2010 році є помилковими, оскільки згідно інформації з протоколу №57 від 27.10.2017 року про притягнення ОСОБА_3 (на даний час померлий) до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП вбачається, що такий навіс в подвір`ї будинку було влаштовано у 2012 році. Вказує, що на момент самовільного спорудження навісу чинною редакцією Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачалось, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Таким чином, на момент встановлення малої архітектурної форми правилами благоустрою міста було передбачено отримання відповідного дозволу від районної адміністрації, чого зроблено не було. Крім того, незалежно від часу влаштування навісу, вчинення відповідних дій без погодження з районною адміністрацією та отримання дозволів, є незаконним. Також звертає увагу на те, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова, а відтак висновки суду про те, що права відповідача, як власника та належного користувача розпоряджатись прибудинковою територією на власний розсуд, є помилковим. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ОСББ «Зелене око» Богданова П.О., ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Частина 4 ст.373 ЦК України передбачає, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що дії відповідача порушують правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, його права, як співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 , на сприятливі умови для життєдіяльності, оскільки він позбавлений вільного доступу до тієї частини прилеглої до будинку території, що зайнята самовільно встановленим навісом для автомобіля.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №114927418 від 22.02.2019 р., право власності на вказану квартиру позивачем зареєстровано 09.07.2015 р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, як власника квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що навіс для паркування автомобіля був споруджений ще у 2010 році за згодою всіх мешканців будинку, які у 1999 році створили та зареєстрували ОСББ «Зелене око», а позивач станом на 2010 рік не був членом ОСББ "Зелене око", оскільки квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності лише з 2015 року, а відтак не міг давати згоду на його спорудження.

Матеріалами справи підтверджується, що співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ «Зелене око» і з 13.10.1999 року будинок знятий з балансу комунального підприємства та переданий в управління ОСББ «Зелене око».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме архівного витягу від 14.07.2005 року, рішенням №1934 виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів «Про розгляд матеріалів по обміру земель по кварталах» вирішено залишити в користуванні земельні ділянки відповідно до існуючих норм за землекористувачами за будинкоуправлінням по АДРЕСА_1 при будинку №23-1105 кв.м.

У 2009 році складено акт встановлення землекористування та узгодження меж в натурі земельної ділянки у АДРЕСА_1 ОСББ «Зелене око» з суміжними землекористувачами, однак матеріали справи не містять доказів передачі земельної ділянки, прилеглої до житлового будинку АДРЕСА_1 , у власність ОСББ «Зелене око».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним.

Статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься питання про використання спільного майна; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд.

Частиною 11 цієї ж статті встановлено, що рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення.

Згідно зі ст. 15 цього Закону співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, а відтак рішення загальних зборів співвласників ОСББ «Зелене око» від 19.11.2017 року, яке позивачем не оскаржене і в судовому порядку не скасоване, є обов`язковим для позивача, як і для інших співвласників багатоквартирного будинку.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що на загальних зборах більшістю голосів співвласників було прийнято рішення, яке позивачем не оскаржувалося, яким дозволено ОСОБА_3 (на даний час померлому) облаштувати та використовувати навіс для паркування автомобіля, що підтверджується копією протоколу загальних зборів ОСББ «Зелене око» від 19.11.2017р. та відомостями про результати голосування.

Як стверджував позивач, і це підтвердили представники ОСББ «Зелене око», навіс біля житлового будинку АДРЕСА_1 був споруджений ОСОБА_3 , а відтак його правонаступники, а не ОСББ «Зелене око», є відповідальними за самочинне спорудження навісу.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» навіс відноситься до малої архітектурної форми, елементу декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил, однак ні Львівська міська рада, ні Галицька районна адміністрація Львівської міської ради з приводу знесення незаконно спорудження навісу з позовом до суду не зверталася.

Згідно ч.2 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що земельна ділянка, прилегла до житлового будинку АДРЕСА_1 , є у комунальній власності, у власність ОСББ «Зелене око» не передавалася, а Львівська міська рада, як власник земельної ділянки будь - яких претензій щодо спорудження на цій земельній ділянці навісу, не заявляла.

Посилання позивача на ст. ст. 1 та 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до яких спільним майном багатоквартирного будинку є будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території; співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників, за відсутності доказів неможливості позивачем користуватися спірною земельною ділянкою із - за спорудження навісу, доказів неможливості користуватися навісом, який споруджено на земельній ділянці, прилеглій до житлового будинку АДРЕСА_1 , не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, таке є законним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганущин Мирослави Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.09.2020 року

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Мельничук О.Я.