Справа № 676/8205/19
Номер провадження 2/676/693/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

13 серпня 2020 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Чекашкіної О.Л.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янець-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог вказує, що є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 06.02.1987 року. Відповідач не є членом сім`ї, за вказаною адресою не проживає з моменту реєстрації, комунальні платежі та витрати на обслуговування житла не сплачує, речей належних відповідачу в будинку не має. Відповідач знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та розпорядженні своєю власністю, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06.02.1987 р. видане Виконавчим комітетом Орининської сільської ради, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 .

Згідно акту на предмет виписки зареєстрованої особи із житлового будинку від 21.06.2019 р., 22.07.2019 р., 21.08.2019 р., 20.09.2019 р., 21.10.2019 р., 21.11.2019 р., ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 , не проживає.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суду показали, що ОСОБА_2 не проживає в будинку ОСОБА_1 з 2014 року. З моменту реєстрації в будинку позивача не з`являвся, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, його особистих речей в будинку немає, жодних перешкод в проживанні ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_1 не чинив.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

Судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку, у якому відповідач зареєстрований, але не проживає, оскільки постійно проживає в іншому жилому приміщенні, позивач як власник цього майна надав право відповідачу користуватись ним.

Відповідач спільно з власником спірної будинку ніколи не проживав, спільним побутом не був пов`язаний, що підтверджено в судовому засіданні показами свідків та письмовими доказами.

Тому право користування будинком у ОСОБА_2 виникло на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

(статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.

Відповідач не проживає в спірному будинку більше 3 років без поважної причини. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування будинком АДРЕСА_2 , оскільки не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин.

Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у розпорядженні майном.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідач своїм правом на подання заперечень щодо позову не скористався.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 128, 141, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 317, 321, 391, ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житлом в будинку по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 20 серпня 2020 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.