Дата документу 27.02.2020 Справа № 336/3459/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/764/20 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/3459/13ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Зазначала, що з грудня 2010 року сторони перебувають у шлюбі, мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Посилаючись на те, що відповідач не надає допомоги в утриманні дитини, просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частки всіх видів доходів до повноліття дитини з дня подання позовної заяви.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2013 до повноліття дитини, тобто не пізніше ніж до 06.05.2029.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 , яка не приймала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити. Вважає, що судом першої інстанції порушені права її дитини, так як при стягненні суми аліментів суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_2 вже є платником аліментів на її користь на утримання дитини від першого шлюбу. Сторони по справі вказану обставину приховали від суду, що сприяло ухваленню незаконного рішення.

Копію ухвали апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2020 року про відкриття провадження у справі отримано позивачем та відповідачем по справі 11 лютого 2020 року.

Сторони, своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались, відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі підстави.

Правовідносини, які склались між сторонами у справі, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок матері, батька утримувати дитину.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановлено, що 17 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис №648. (а.с.6)

Від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)

Згідно довідки про склад сім`ї від 22.04.2013 р ІНФОРМАЦІЯ_1 ., на момент розгляду вказаної справи в суді, неповнолітня дитина проживала разом із своїми батьками сторонами у справі, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_5 , ухиліється від виконання своїх обов`язків з утримання дитини, що є підставою для стягнення аліментів у визначеному позивачкою розмірі.

Послання скаржника ОСОБА_3 на те, що стягнення аліментів на неповнолітню дитину сторін у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача порушує права її неповнолітньої дитини є неспроможними, оскільки оскаржуваним судовим рішенням питання щодо зменшення розміру утримання старшої дитини не вирішувалося.

Надана копія рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2010 року свідчить про те, що на підставі вказаного рішення суду на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на їх спільну з ОСОБА_6 неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 липня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.34)

Тобто, за рішеннями суду ОСОБА_6 повинен сплачувати аліменти на обох своїх дітей в розмірі по 1/4 частини на кожного з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказане свідчить проте, що розмір аліментів, який був визначений судом під час вирішення справи про стягнення аліментів на дітей є рівним та навіть більшим, ніж визначено приписами статті 183 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Незгода скаржника із розміром аліментів, визначеним судом, не позбавляє її права звернутись до суду із аргументованим позовом про збільшення розміру аліментів або про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

Наданий скаржником розрахунок заборгованості по аліментам станом на 30.06.2019 року також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого у 2013 році.

Оперативний розгляд справи про стягнення аліментів на утримання дитини, не залучення до участі у розгляді справи третьої особи не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи скаржника, які наведені в апеляційній скарзі фактично спрямовані на зміну оцінки доказів, здійсненої судом першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні, судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська