Справа № 182/3881/15-ц
Провадження № 2/0182/641/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.02.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

представника позивача - адвоката Онішкевич М.М., що діє на підставі довіреності від 11.02.2019 року №10200/49, свідоцтво ЗП 001552 від 09.02.2018 року (а.с.165,166)

розглянув у м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_1 про визнання договору поруки та договору іпотеки недійсними.

Заяви по суті справи.

09.06.2015 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», яке на той час мало найменування ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с.2-5), який неодноразово уточнювало (т. 2 а.с.112, т.2 а.с.216).

Свої вимоги мотивує тим, що 10.09.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 57/08 (з подальшими змінами) про надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 163 000,00 доларів США, строком до 08.09.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 річних на умовах , визначених кредитним договором.

Виконання зобов`язання ОСОБА_1 було забезпечено договором поруки між Банком та ОСОБА_3 № 57/08/П від 10.09.2008 року (з подальшими змінами), яким передбачена солідарна відповідальність ОСОБА_2 , а також договором іпотеки № 57/08/1 від 10.09.2008 року, відповідно до якого остання передала позивачу в іпотеку належне їй вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 387,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , обумовленою вартістю 1 583 000,00 грн.

З умовами Договорів відповідачі були ознайомлені та згодні, про що свідчать їхні підписи.

Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 163 000,00 доларів США.

Однак, відповідачі свої зобов`язання за Договорами з Банком порушили, внаслідок чого у них утворилася заборгованість перед АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК».

Позивачем направлялися на адресу відповідачів претензії щодо повернення коштів, які залишилися без уваги. Враховуючи, що у добровільному порядку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ухиляються від виконання своїх зобов`язань, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»для захисту своїх прав та інтересів вимушене звертатися до суду та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 10.09.2008 року на загальну суму 177 610,68 доларів США, пеню у розмірі 1 236 289,14 грн., а також судові витрати на загальну суму 87 425,64 грн.

23.11.2015 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору № 57-08 від 10.09.2008 року (т. 1 а.с.132-135), який доповнювала (т. 1 а.с. 227-228) та неодноразово уточнювала (т. 2 а.с.60, т.2 а.с.81-83). Посилається на те, що спірний кредитний договір був укладений з суттєвим порушенням норм діючого законодавства, внаслідок чого вона, як позичальник, була поставлена в умови, що унеможливили виконання нею своїх зобов`язань. Зокрема, кредитним договором її не проінформували про валютні ризики та пов`язані з кредитом платежі, а умови кредитування були завідомо несправедливі. Так, надавши кредит у доларах США, що було еквівалентно 823 150,00 грн., Банк вимагає повернути суму, яка більш ніж у 4 рази перевищує отримані нею кошти. Додатків до кредитного договору вона не підписувала. Банк, надаючи їй кредит, не мав дозвільних документів на здійснення валютних операцій. Крім того, у спірному договорі Банк встановив своє право в односторонньому порядку змінювати його істотні умови, що суперечить ст.ст. 632,638 ЦК України. У зв`язку з наведеним, просила визнати недійсним кредитний договір № 57-08 від 10.09.2008 року та стягнути з Банка судові витрати.

Того ж дня зустрічний позов до АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про визнання недійсним договорів поруки та іпотеки подала ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 (т.1 а.с.175-177). В обґрунтування позову посилається на те, що спірний договір поруки був укладений без згоди та волевиявлення позичальника ОСОБА_1 . У той же час, природа поруки полягає у поєднанні волі боржника і поручителя відповідати спільно. Крім того, Банк при укладанні кредитного договору не ознайомлював їх з кредитним ризиками, що дискримінує не тільки позичальника, але і поручителя, та може призвести до подвійного стягнення заборгованості. З урахуванням викладених обставин, просила визнати недійсними договори поруки та іпотеки від 10.09.2008 року, а також стягнути з позивача судовий збір.

16.02.2016 року надійшли заперечення АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на зустрічний позов ОСОБА_2 (т. 1 а.с.234-238). Зазначає про те, що відповідачі, підписавши договори, висловили свою волю на їх укладення. Про наявність договору поруки між Банком та ОСОБА_2 ОСОБА_1 була обізнана, а обов`язкове його підписання позичальником законом не передбачено. Вимога про стягнення заборгованості була направлена для ознайомлення як позичальнику, так і поручителю, що унеможливлює подвійне стягнення заборгованості. Крім того, валютний кредит був наданий Банком за наявності всіх дозвільних документів, передбачених законодавством, а саме: генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті, виданих 16.01.2003 року. Усі договори від 10.09.2008 року відповідали внутрішній волі дієздатних сторін, укладені з дотриманням істотних умов щодо форми та змісту правочину, у зв`язку з чим просили відмовити у позові ОСОБА_2

ОСОБА_1 , її представник неодноразово надавали пояснення на заперечення АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» проти зустрічного позову. Посилалися на те, що Банк, скориставшись правовою необізнаністю ОСОБА_1 , завідомо поставив її, як споживача, у несправедливі умови кредитування, оскільки умови спірного договору не містять детального розпису сукупної вартості кредиту. Крім того, ліцензією від 16.02.2003 року, наданою Банком, не передбачено право останнього на надання кредитів в іноземній валюті. Такі права Банку передбачені генеральною ліцензією НБУ лише 12.10.2011 року, тобто після укладення кредитного договору між сторонами, а тому не мають зворотної сили. З додатком до кредитного договору ОСОБА_1 не ознайомлювали, він виготовлений іншим шрифтом та він не містить дати, а, отже, є сфальсифікованим (т.2 а.с.56-58, т. 2 а.с.225-228,229-232).

14.09.2016 року надійшли пояснення від представника ОСОБА_2 (т.2 а.с.73-74), у яких він звернув увагу на нечесну підприємницьку практику Банку, що також є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Так, з аналізу ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 251,253 ЦК України вбачається, що кредитний договір має бути укладений лише на наступний день після отримання споживачем інформації по кредиту. Проте, позичальнику не були надані завчасно для ознайомлення всі умови кредитування, що ввело його, як споживача кредитних послуг, в оману.

09.11.2017 року надійшли пояснення представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», у яких він вказав на те, що Банк надавав кредит ОСОБА_1 згідно чинного законодавства, за наявності всіх необхідних дозволів. Також звертав увагу на судове рішення від 16.06.2016 року по справі № 182/1526/16-ц, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору від 10.09.2008 року та встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредиту на споживчі потреби у сумі 163 000,00 доларів США, згідно кредитного договору від 10.09.2008 року. Сукупна вартість кредиту була детально розписана у додатку № 2 до кредитного договору, у якому також зазначено про ознайомлення та згоду позичальника з нею та з умовами кредитування. Крім того, зазначає, що посилання позичальника на законодавство про захист прав споживачів помилкове, оскільки воно може бути застосовано лише до правовідносин, що передують укладенню договору. Натомість, сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, дотрималися встановлених норм щодо його форми та змісту, висловили своє вільне волевиявлення, підписавши спірний кредитний договір, тому між ними склалися зобов`язальні правовідносини. Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а ОСОБА_1 своїм правом відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту протягом 14 календарних днів не скористалася та до грудня 2014 року виконувала його умови. Крім того, позов ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним поданий після спливу встановленого законом строку позовної давності, у зв`язку з чим представник позивача за первісним позовом також подав окрему заяву про застосування строків позовної давності (т.2 а.с.243).

09.11.2017 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (т. 3 а.с.1-2). Посилається на те, що у 2014 році Банк надіслав на адресу відповідачів за первісним позовом вимоги від 17.11.2014 року та від 20.11.2014 року про дострокове повернення всієї суми заборгованості. Таким чином, Банк скористався своїм передбаченим кредитним договором від 10.09.2008 року правом в односторонньому порядку змінити строк виконання зобов`язань, у зв`язку з чим усі наступні платежі після 20.11.2014 року по графіку погашення кредиту не підлягали виконанню.

У судовому засіданні представник АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Проти задоволення зустрічних позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заперечив.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися повторно, причини неявки суду невідомі. Строк дії довіреностей їхніх представників закінчився у 2018 році (т. 1 а.с.249, т. 2 а.с.91). Про час та місце судових розглядів справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомлялися шляхом направлення судових повісток на адресу, зазначену у позові, яка співпадає з адресою реєстрації їхнього місця проживання та адресою, зазначеною у зустрічних позовах (т.1 а.с.2,117,118,132,175).

Конверти повернулися суду з відмітками про закінчення термінів зберігання (т.3 а.с.162,191,208).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Судом також були направлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 смс-повідомлення про розгляд справи на зазначені ними номери мобільних телефонів. Відповідно до довідок, смс, направлені ОСОБА_1 , - доставлені (т.3 а.с.188,197), ОСОБА_2 на 17.12.2019 року доставлено (т.3 а.с.189), на 12.02.2020 року не було доставлено, оскільки абонент тимчасово недоступний (т.3 а.с.164,198).

Заяв про зміну місця проживання або номеру телефону ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суду не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, сторони у розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлені належним чином, з позовом ознайомлені, подавали зустрічний позов та неодноразові пояснення, клопотання, а також зважаючи на те, що наявних у справі доказів достатньо для її розгляду по суті, з метою недопущення невиправданої затримки у провадженні, суд вважає можливим слухати справу за відсутності відповідачів за первісним позовом.

Процесуальні дії у справі:

22.06.2015 року провадження по справі відкрито суддею ОСОБА_8. (т. 1 а.с.119).

26.11.2015 року постановлено ухвали про прийняття зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с.224,225).

29.03.2016 року постановлено ухвалу про витребування в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» документів (т. 2, а.с.1-2).

12.05.2016 року, 22.06.2016 року визнано обов`язковою особисту участь представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (т.2 а.с.50-51, т.2 а.с.66-67).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 року справу передано судді І.В. Тихомирову - у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_8. у відставку (т.2 а.с.78).

09.11.2017 року постановлено ухвалу про витребування доказів в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (т. 2 а.с.245).

29.11.2017 року постановлено ухвалу про призначення почеркознавчої та економічної експертиз, провадження зупинено (т. 3 а.с.42).

15.04.2019 року поновлено провадження по справі (т. 3 а.с.122).

19.09.2019 року у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 у відставку справу прийнято до свого провадження суддею Багровою А.Г., постановлено продовжити її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.3 а.с.160).

19.11.2019 року, 29.11.2019 року, 03.12.2019 року постановлено ухвали про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т. 3 а.с.174, т. 3 а.с.178, т. 3 а.с.182).

05.12.2019 року відмолено у задоволенні клопотання представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про проведення судового засідання в режимі відео конференції - у зв`язку з відсутністю технічної можливості її проведення (т.3 а.с.186).

17.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про призначення повторної судової економічної експертизи, закрито підготовче провадження у справі (т.3 а.с.195).

09.01.2020 року, 11.01.2020 року постановлено ухвали про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т. 3 а.с.201, т. 3 а.с.203).

Судом встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 10.09.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (а.с.100-104), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 57/08, з додатками (т. 3 а.с.30-39). Відповідно до умов цього Договору, Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 163 000,00 доларів США на особисті витрати - розвиток бізнесу, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит у повному обсязі у строк до 08.09.2017 року (т.1 а.с.8-23). У подальшому між сторонами були укладені договори про внесення змін та доповнень у кредитний договір від 10.09.2008 року в частині строку кредитування та графіку погашення (т.1 а.с.25-52).

Статтями 4,5 Кредитного договору передбачено обов`язок позичальника погашати суму кредиту (частину кредиту) у строки згідно умов Договору та сплачувати Банку нараховані проценти, зазначені у п.п.4.2.3 Договору у строки, зазначені Договором.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , 10.09.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 57/08/п (з подальшими змінами в частині строку виконання зобов`язань - до 08.09.2022 року), умовами якого передбачена солідарна відповідальність ОСОБА_2 у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань з повернення кредитних коштів, відсотків та інших платежів (т.1 а.с.53-60).

Також, 10.09.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 57/08/1 (з подальшими змінами), відповідно до якого ОСОБА_2 у забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке сторони оцінили в 1 583 000,00 грн. (т.1 а.с.66-91).

Факт підписання 10.09.2008 року договорів з Банком та отримання ОСОБА_1 коштів в обумовленій кредитним договором сумі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не оспорювали.

У зустрічному позові ОСОБА_1 посилається на невідповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства при здійсненні операцій з використанням іноземної валюти, застосування Банком нечесної підприємницької практики та введення її в оману та вважає, що даний договір укладено з порушенням законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно ч.2 с. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів», застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, у якому зазначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач.

У пунктах 8.3-8.6 спірного кредитного договору, позичальник підтвердив, що цей договір не містить будь-яких умов, які можуть бути розцінені як несправедливі, в повному обсязі ознайомлений із ЗУ «Про захист прав споживачів» та його положення є йому цілком зрозумілі. Позичальник попередньо отримав від Банку в письмовому вигляді інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Повідомлена інформація повністю відповідає умовам Договору і є зрозумілою позичальнику. Позичальник не має жодних претензій до Банку з приводу повноти, достовірності та відповідності умовам Договору вказаної інформації. Позичальник ознайомлений з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту, вартістю всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника. Позичальник також підтверджує, що йому повідомлені Банком всі можливі валютні ризики, які буде нести позичальник у випадку отримання кредиту в іноземній валюті, а також підтверджує отримання від Банку інформації щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту кредиту під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (т. 3 а.с.34).

Уклавши з АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», договір про надання кредиту на особисті витрати - розвиток бізнесу, ОСОБА_1 досягла своєї мети, тобто в результаті цієї угоди настали реальні правові наслідки - банк передав кошти на особисті потреби - ведення бізнесу, які позичальник змогла використати за цільовим призначенням.

Усі зміни та доповнення до спірного договору в подальшому вносилися за домовленістю сторін та згідно діючого законодавства.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що підприємницька практика Банку є такою, яка ввела ОСОБА_1 в оману.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписавши оспорюваний договір, сторони підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов, визначили взаємні права та обв`язки, погодили термін виконання зобов`язань, тобто досягли усіх істотних умов договору.

Використання іноземної валюти, а також відповідних платіжних документів при здійсненні розрахунків на території України допускається з огляду на положення стст.192, 533 ЦК, ст.5 декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 №15-93, Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою КМ від 14.10.2004 №483, за змістом яких надання кредиту в іноземній валюті станом на 2008 рік за наявності в банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є правомірним.

У ході судового розгляду встановлено, що АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», на час виникнення спірних правовідносин мав необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (т. 2 а.с.98-107).

Отже, наявність підписаного обома дієздатними сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, жоден з них не був примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позичальника було вільним, свідомим і відповідало його внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. При укладенні договору їй були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили її прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на час укладання спірного кредитного договору сторонами були виконані всі умови, передбачені ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, а тому підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 не має.

Суд не бере до уваги висновок експерта Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами економічної експертизи про те, що спірний кредитний договір містив не всі фактичні істотні умови, встановлені «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки за своєю суттю експертний висновок містить суб`єктивні висновки на правові , а не економічні питання , а відповідно до ч.2 статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта не можуть бути питання права (а.с.68-92 том 3).

Також , висновки експерта щодо другого питання про відповідність показників суттєвих умов договору, заявленим та реальним, що реальної відсотком ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості не можуть бути взяті до уваги та покаледні в основу судового рішення, оскільки як вбачається з висновку експертом визначено тип погашення як ануїтет, не враховано умови укладеного, підписаного та погодженого з позичальником додатку №2, що наданий на дослідження, використано власну формулу розрахунків, що не відповідає умовам укладеної кредитної угоди.

Крім того, не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки та договору іпотеки, що були укладені між нею та Банком, оскільки закон не вимагає наявності підпису позичальника ОСОБА_1 на таких договорах. При цьому, п.3.2.3 кредитного договору від 10.09.2008 року, підписаного ОСОБА_1 , передбачено, що з дати укладання цього договору виконання боргових зобов`язань позичальника повинні бути забезпечені порукою ОСОБА_2 (т. 3 а.с.30 на зв.).

Cуд також приймає до уваги той факт, що, ОСОБА_1 протягом тривалого часу проводила оплату на виконання кредитних зобов`язань, та з позовами про визнання кредитного договору, договорів поруки та іпотеки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися лише після відкриття провадження по справі за позовом Банку до них про стягнення заборгованості, тобто після спливу семи років з дня укладення спірних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У той же час, відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі частини першої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 допустили прострочення з повернення кредиту та пов`язаних із ним платежів та не заперечили, що з грудня 2014 року не виконують умови кредитного договору, про що також зазначав представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - у запереченнях від 09.11.2017 року на заяву про збільшення позовних вимог (т. 3 а.с.1-2).

У листопаді 2014 року Банк неодноразово направляв на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 досудові вимоги про сплату заборгованості, які залишилися без уваги (а.с.82-96).

Згідно наданого Банком розрахунку, станом на 01.08.2017 року заборгованість за кредитним договором від 10.09.2008 року становить 177 610,68 доларів США, що включає: прострочену заборгованість - 131 467,55 доларів США, нараховані відсотки за період з 01.07.2017 року по 31.07.2017 року - 1 132,08 доларів США, нараховані відсотки за 01.08.2017 року - 36,52 доларів США, прострочені відсотки - 44 974,53 доларів США (т.2 а.с.219).

Крім того, пунктом 10.1.1 кредитного договору від 10.09.2008 року передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов`язань, позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов`язання за весь час прострочення. Пеня, передбачена цим договором, нараховується Банком у валюті заборгованості та сплачується позичальником у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату здійснення відповідного платежу (т.1 а.с.16).

Заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором становить 1 236 289,14 грн. (т.1 а.с.219).

Розрахунок заборгованості, наданий Банком, відповідачі за первісним позовом не оспорювали.

Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виконали свої зобов`язання з повернення Банку суми отриманого кредиту та пов`язаних із ним платежів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову Банку та стягнення з відповідачів за первісним позовом заборгованості у примусовому порядку солідарно.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був оплачений судовий збір на загальну суму 87 425,64 грн.: 3654,00 грн. згідно платіжного доручення № 525931 від 07.05.2015 року (т.1 а.с.6) та 83 771,64 грн. згідно платіжного доручення № 709724 від 14.08.2017 року (т. 2 а.с.220).

За таких обставин з відповідачів у повному обсязі підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору, по 43712,82 грн. з кожного.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовів, судові витрати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,141,233,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" заборгованість за кредитним договором №57/08Р від 10.08.2009 року у сумі 177610(сто сімдесят сім тисяч шістсот десять) доларів США 68 центів, та пеню в розмірі 1 236 289 (один мільйон двісті тридцять шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 43712,82 грн.( сорок три тисячі сімсот дванадцять грн. 82 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 43712,82 грн.( сорок три тисячі сімсот дванадцять грн. 82 коп.)

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 24.02.2020 року.

Дані про учасників справи.

Позивач - Акціонерне товариства „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" ( 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, , МФО 300614, рах № НОМЕР_1 в АТ „КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" м. Київ, п/р НОМЕР_4).

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя: А. Г. Багрова