КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7224/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року у справі за позовом кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство» (далі - КС «Перше Кредитне Товариство») звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 травня 2008 року між спілкою та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КВ-32/0362/08/1320БЗ#, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 13 000 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків відповідно до узгодженого графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору. При укладенні цього договору сторони домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що закріплено в пункті 12.7 кредитного договору. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, в порушення умов договору останній платіж у розмірі 500 грн добровільно сплатив 5 листопада 2010 року, який було зараховано на погашення відсотків за користування кредитними коштами. У зв`язку з цим, позовна давність за даним кредитним договором спливає 5 листопада 2020 року.

Позивач зазначав, що станом на 17 жовтня 2019 року за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 570 600,28 грн і складається із залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) - 13 000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 89 296,32 грн, заборгованості по пені за прострочення платежів - 468 303,96 грн, яку необхідно стягнути на його користь разом з витратами по сплаті судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Перше Кредитне Товариство»заборгованість у розмірі 570 600,28 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Перше Кредитне Товариство» судовий збір у розмірі 8 559 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності порушення позичальником умов кредитного договору та вважав, що з нього на користь кредитодавця підлягає стягненню заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за цим договором.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості саме у розмірі 570 600,28 грн.

На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що в порушення положень статей 13, 546 ЦК України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на дату укладання кредитного договору, позивачем встановлено у кредитному договорі вимоги про сплату ним як споживачем непропорційно великої суми компенсації (пені у розмірі понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором, а суд першої інстанції не дослідивши доказів щодо майнового стану відповідача та розміру завданих позивачу збитків, не вирішив питання про зменшення заявленої суми пені відповідно до вимог частини третьої статті 551 ЦК України та безпідставно задовольнив позов в частині стягнення пені у завищеному розмірі. При цьому у встановлений строк відповідач надіслав суду першої інстанції клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, але це клопотання не було долучено до матеріалів справи, тому є усі підстави для вирішення питання про зменшення розміру стягуваної пені апеляційним судом.

Відзив позивачана апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 16 травня 2008 року між КС «Перше Кредитне Товариство» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № КВ-32/0362/08/1320БЗ#, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 13 000 грн на засадах строковості, поворотності, цільового характеру використання, платності, забезпеченості та із зобов`язанням позичальника повернути кредит та сплатити проценти та користування кредитом на умовах, визначених цим договором (а.с. 4).

Сума кредиту використовується позичальником на соціальні потреби (пункт 1.2. кредитного договору).

Згідно із пунктом 2.1. кредитного договору кредит надається строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом, визначеної відповідно до пункту 3.1. цього договору.

За пунктами 3.1., 3.3. кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 0,164 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дати, наступної за датою надання кредиту.

Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно графіку платежів, який додатком № 1 до кредитного договору (а.с. 5).

Відповідно до пункту 9.4. кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної частини, останній сплачує кредитодавцю пеню у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів.

Пунктом 10.1. кредитного договору встановлено, що цей договір діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання всіх зобов`язань позичальника за цим договором перед кредитодавцем.

ОСОБА_1 прийнятіна себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, своєчасно і в узгодженому з позивачем розмірі обов`язкові платежі в рахунок погашення кредиту та відсотків не вносив, внаслідок чого КС «Перше Кредитне Товариство» нарахована заборгованість на загальну суму 570 600,28 грн, яка складається із залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) у розмірі 13 000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 89 296,32 грн, заборгованості по пені за прострочення платежів у розмірі 468 303,96 грн, про що свідчить наданий розрахунок заборгованості (а.с. 6).

Також встановлено, що 29 серпня 2009 року відповідачем було повернуто частину кредиту на суму 400 грн, які зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості за пенею, а 5 листопада 2010 року - на суму 500 грн, які зараховано в рахунок погашення заборгованості за відсотками. Вказані платежі враховано позивачем при обрахунку заборгованості за кредитним договором № КВ-32/0362/08/1320БЗ# від 16 травня 2008 року.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статей 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір від 16 травня 2008 року, сторони обумовили і визначили строк позовної давності тривалістю 10 років, що застосовується до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (пункт 12.7. кредитного договору).

Якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором (правова позиція Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не дослідивши доказів щодо його майнового стану та розміру завданих позивачу збитків, не вирішив питання про зменшення заявленої суми пені відповідно до вимог частини третьої статті 551 ЦК України та безпідставно задовольнив позов в частині стягнення пені у завищеному розмірі, що ставить його у скрутне матеріальне становище та є непропорційно великою компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором.

Згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Разом з тим, згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Проте, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по пені за прострочення платежів у розмірі 468 303,96 грн, суд першої інстанції не вирішив питання щодо наявності чи відсутності відповідно до вимог частини третьої статті 551 ЦК України підстав для зменшення розміру такої неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає передбаченим в пункті 6 статті 3, частині третьої статті 509 та частинах першої-другої статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вирішуючи спір про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі про стягнення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом не враховано й висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 7-рп/2013, в якому зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків, а істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

З матеріалів справи вбачається, що сума пені, яку просить стягнути позивач з відповідача за кредитним договором № КВ-32/0362/08/1320БЗ# від 16 травня 2008 року складає 468 303,96 грн, що більш ніж у тридцять шість разів перевищує суму виданого кредиту та більш ніж у чотири з половиною рази перевищує розмір збитків за кредитним договором (13 000 грн залишок боргу за тілом кредиту+89 296,32 грн відсотки за користування грошовими коштами = 102 296,32 грн).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та знаходиться у скрутному матеріальному становищі (а.с. 7, 8).

Враховуючи період прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, не доведення негативних наслідків для позивача через таке прострочення, звертаючи увагу на вік та матеріальний стан відповідача, період часу з моменту прострочення внесення обов`язкових платежів та пред`явлення даного позову, а також ту обставину, що заявлений розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для про зменшення пені, яку вимагає стягнути позивач з відповідача, до половини основної суми боргу і відсотків за кредитним договором, а саме до 51 148,16 грн.

Ступінь такого зменшення пені колегія суддів вважає пропорційним, розумним та справедливим, який при цьому не порушуватиме права позивача на отримання передбаченої законом та умовами договору неустойки за прострочення виконання зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та відсотків за ним.

Таким чином загальна сума заборгованості за кредитним договором № КВ-32/0362/08/1320БЗ# від 16 травня 2008 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КС «Перше Кредитне Товариство» буде становити 153 444,48 грн і складатися із залишку боргу за тілом кредиту (основне зобов`язання) у розмірі 13 000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 89 296,32 грн, заборгованості по пені за прострочення платежів у розмірі 51 148,16 грн.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 1 жовтня 2018 року в справі № 497/1229/16-ц.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2019 року відповідно до статті 376 ЦПК України - зміні шляхом викладення резолютивної частини цього рішення у редакції, що відповідає наведеним вище мотивам постанови.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Втім, зароз`ясненнями, які містяться у пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного, здійснений судом першої інстанції розподіл документально підтверджених судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви залишаються незмінним, а сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на останнього.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частинив наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» заборгованість за кредитним договором № КВ-32/0362/08/1320БЗ# від 16 травня 2008 року у загальному розмірі 153 444,48 грн (сто п'ятдесят три тисячі чотириста сорок чотири гривні 48 копійок).

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 9 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній