Провадження № 2-з/760/262/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду і просить:

- стягнути з відповідача різницю між сумою оцінки квартири в розмірі 230 801, 00 дол. США, на яку було звернуто стягнення, та, з урахуванням суми встановленого боргу у розмірі 37 092, 00 дол. США, що за середнім курсом на 03 серпня 2020 року становить 5 375 424, 75 гр.;

- стягнути з відповідача 3% річних, за період прострочення грошового зобов`язання 2196 днів, у розмірі що становить 34 937,83 дол. США, що середнім курсом на 03 серпня 2020 року становить 969 524,78 гр.

Разом із позовом до суду надійшло клопотання позивача про забезпечення позову, в якому останній просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що 07 жовтня 2014 року відповідач здійснив реєстрацію права власності на спірну квартиру в односторонньому порядку без повідомлення його.

В зв`язку з цим він у листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом про скасування реєстрації права власності на квартиру.

При цьому судом була постановлена ухвала про забезпечення позову, в період дії якої відповідач провів відчуження квартири іншій особі.

Вищезазначене вказує на недобросовісність дій відповідача та дає об`єктивні підстави допускати продовження здійснення недобросовісних дій задля утруднення виконання або невиконання рішення суду про відшкодування вартості майна над розміром забезпечених іпотекою вимог.

Зазначає, що бездіяльність відповідача з 07 жовтня 2014 року та по теперішній час, про обов`язок відшкодування вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, та дії щодо укладання договору про відчуження від 04 грудня 2015 року під час дії ухвали про арешт квартири, є такими, що грубо порушують його права.

Враховуючи викладене, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Підстави забезпечення позову врегульовано ст.149 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові №752/6255/18 від 21 листопада 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду з клопотанням, позивач зазначає, що дії відповідача є недобросовісними, що дає йому підстави вважати, що такі недобросовісні дії будуть продовжуватися.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належала на праві власності позивача та була передана відповідачу в іпотеку при укладенні договору позики.

07 жовтня 2014 року відповідач зареєстрував право власності на квартиру за собою шляхом набуття її у власність.

Під час вирішення спору за позовом позивача про скасування реєстрації права власності за відповідачем, судом була постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

04 грудня 2015 року, тобто після постановлення ухвали про забезпечення позову, відповідач уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 .

Тобто, власником спірної квартири, на яку позивач просить накласти арешт, є стороння особа, яка не є учасником справи.

Будь-яких даних про те, що спірна квартира на даний час належить відповідачу, що давало б суду підстави для вжиття заходів забезпечення позову та накладення на неї арешту, позивач не надав.

Виходячи з цього, підстави для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.А.Шереметьєва