У х в а л а

Іменем України

05 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 428/4896/18

провадження № 61-22469ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Свою заяву обґрунтував тим, що судовим наказом Сєвєродонецького міського суду від 11 вересня 2018 року з нього стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 травня 2018 року й до досягнення дитиною повноліття.

Зазначав, що з грудня 2014 року він фактично перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , з якою разом виховують та утримують її двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони мешкають однією родиною, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет.

Син ОСОБА_6 кожного літа, починаючи з 2015 року, приїжджає до ОСОБА_1 у м. Жовті Води, де він мешкає разом із батьком та його новою сім`єю. Щодо наведеного ОСОБА_2 навмисно не зазначила у заяві про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене вважає, що судом не були встановлені істотні для справи обставини під час розгляду справи, тому просив суд задовольнити його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та відмовити у видачі судового наказу.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 вересня 2018 року про стягнення аліментів на утримання дитини за нововиявленими обставинами відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2019 року змінено, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить судове рішення скасувати, й справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та перевіривши її доводи, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із цим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення

за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з пунктом 1 частиною першою та частиною третьою статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня

2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами

1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, у зв`язку з нововиявленими обставинами, проте обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, з яким погоджується й касаційний суд, що мотиви, за яких суд дійшов такого висновку, правильно були судом змінені.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені статтею 181 СК України та відповідно визначаються за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Так, матеріальне утримання інших дітей, батьком яких скаржник не є, та надання матеріальної допомоги своєму сину в період, коли той до нього приїздить на канікули, не є підставою для скасування судового наказу, та не береться судом до уваги, оскільки вимога ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття чітко визначена частиною першою пункту 4 статті 161 ЦПК України, й визначений судом розмір аліментів на одну дитину відповідає закону.

Доводи скаржника на те, що він добровільно в повній мірі виконує обов`язок по матеріальному утриманню та вихованню сина на період канікул останнього не звільняють його від обов`язку утримувати власного сина у спосіб, що визначений вказаним судовим наказом, ці обставини не є нововиявленими та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не вказав у своїй постанові мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, який викладений в його заяві, є безпідставними, оскільки, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та правильність висновків суду не спростовують.

Отже, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення і зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 вересня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара