ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6989/20 Справа № 175/4386/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. Просив зменшити розмір аліментів визначений рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року по справі №175/767/17-ц, що стягуються з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, з моменту звернення до суду (а.с.3-5).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. (а.с.50-52).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.55-59).

На апеляційну скаргу надійшов відзив від відповідачки, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с.68-70).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що предметом позову є зменшення розміру аліментів, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, починаючи з 03 березня 2017 року; стягнуто з ОСОБА_1 640 грн. судового збору у дохід держави (а.с.9).

Згідно довідки-розрахунку Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо заборгованості із сплати аліментів згідно виконавчого листа №175/767/17-ц виданого 20 червня 2017 року Дніпропетровським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі 1/4 частини станом на 01 лютого 2020 року ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 43007 грн. 79 коп. (а.с.25).

Позивач від сплати аліментів дитині не відмовляється, однак просить суд зменшити їх розмір, оскільки на даний час має мінімальний дохід від підприємницької діяльності (а.с.12), на утриманні має ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також на його утриманні перебувають батьки похилого віку - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є пенсіонерами та через свій фізичний стан не мають можливості себе самостійно обслуговувати. Таким чином, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі і не має можливості в повній мірі виконувати покладених обов`язків щодо сплати аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини, розмір яких державним виконавцем вираховується виходячи з середньої заробітної плати по Дніпропетровській області та складає 2500 грн.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, будь-яких інших належних та допустимих доказів (крім довідки про щорічні доходи) про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт збільшення осіб, які знаходяться на його утриманні, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. 182, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Так, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач зазначив, оскільки на даний час він має мінімальний дохід від підприємницької діяльності (а.с.12), на утриманні має ще одну неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7), також на його утриманні перебувають батьки похилого віку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є пенсіонерами (а.с.13) та через свій фізичний стан не мають можливості себе самостійно обслуговувати, а отримуваної у мінімальному розмірі пенсії не вистачає на купівлю продуктів першої необхідності, ліки, сплату комунальних послуг. Таким чином, позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі і не має можливості в повній мірі виконувати покладених обов`язків щодо сплати аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини, розмір яких державним виконавцем вираховується виходячи з середньої заробітної плати по Дніпропетровській області та складає 2500 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи посилання позивача на наявність у нього дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також те, що він має на утриманні батьків похилого віку, які є пенсіонерами та зміну його матеріального становища, колегія суддів не може взяти до уваги, як підставу для зменшення розміру аліментів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що його матеріальний стан не погіршився, як того вимагає ст. 192 СК України та не змінилися інші обставини його життя.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивач ОСОБА_7 є фізично здоровою особою працездатного віку, який має постійну роботу та його матеріальний стан цілком дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які визначені рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 року.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, ні суду першої, ні апеляційної інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів суттєвої зміни обставин з часу винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів.

Зменшення розміру аліментів без будь-яких підстав суперечить інтересам малолітньої дитини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені позивачем у його позові, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновком суду, який зроблений з дотриманням норм чинного законодавства та наданням обставинам справи належної правової оцінки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 09 вересня 2020 року.

Судді: