РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020

м.Харків

Справа № 639/6961/18

провадження 2/639/111/20

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

учасники справи:

представник позивача- ОСОБА_1

представник відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся 30.11.2018 до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу у розмірі 300 000 грн. за договором позики від 02.11.2015, 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 26951 грн. за період з 03.12.2015 по 30.11.2018, грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 114402,53 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що 02.11.2015 року відповідачем було отримано у борг грошову суму у розмірі 300000 грн., на підтвердження чого складено розписку, відповідно до якої відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти на протязі 30 днів, починаючи з 03.11.2015 року. Однак, при настанні строку повернення грошових коштів відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення боргу та починаючи з 02.12.2015 року і до дня звернення з цим позовом до суду, суму боргу відповідач позивачу не повернув. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовну заяву і просила їх задовольнити, включаючи стягнення понесених витрат по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не пам`ятає про борг, тому просив призначити судово-почеркознавчу експертизу для визначення достовірності його підпису та почерку на розписці, але припускає отримання позики для початку ведення спільного з ОСОБА_3 бізнесу .

Подану представником відповідача 22.07.2020 заяву про застосування строків позовної давності не підтримав, враховуючи звернення до суду ОСОБА_3 шляхом направлення позову поштою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.01.2019 позовна заява ОСОБА_3 прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Відповідачем подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 21.01.2019 року про відкриття провадження у справі. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.08.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження ( а.с. 57).

Клопотання представника позивача про забезпечення позову, ухвалою суду від 07.03.2019 року задоволено частково, заборонено відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 ( а.с. 32-33) .

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.08.2019 апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення, ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.03.2019- без змін ( а.с. 62-63).

13.03.2020 представником відповідача заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення виконання рукописного тексту розписці від 02.11.2015 та підпису від його імені особисто ОСОБА_4 , перебування останнього у незвичайному стані, під впливом природних, штучних факторів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.06.2020 зобов`язано відповідача, на забезпечення судових витрат, пов`язаних з призначенням судової почеркознавчої експертизи, внести на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 12000 грн. та надати письмову заяву із зазначенням установ, підприємств, організацій, у яких можуть бути вільні зразки підпису та почерку відповідача. ОСОБА_4 роз`яснено про наслідки, передбачені ч.3 ст. 135 ЦПК України щодо невнесення у визначений судом строк коштів, а також наслідки ухилення від участі в експертизі, визначені ст. 109 ЦПК України ( а.с. 98-99).

У визначений судом строк ОСОБА_4 не вніс коштів для забезпечення судових витрат, тому суд відхилив клопотання про призначення експертизи,

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

02.11.2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено в простій письмовій формі договір позики , за умовами якого позикодавець ОСОБА_3 надав позичальнику ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 300 000 гривень, а позичальник зобов`язався повернути борг протягом 30 днів, починаючи з 03.11.2015, тобто до 02.12.2015 року. На підтвердження договору відповідачем ОСОБА_4 видана ОСОБА_3 розписка про отримання зазначеної суми на визначений строк (а.с.6).

Відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти у розмірі 300 000 грн. до 02.12.2015 включно не повернув і ці обставини представник відповідача не оспорював в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За положеннями статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За вимогами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником ОСОБА_6 не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 300 000 грн. не повернуті, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача боргу.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За таких обставин позивач має право на стягнення з позичальника у межах строку позовної давності 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу.При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі-300 000 грн. Період нарахування за невиконання грошового зобов`язання, починаючи з 03.12.2015, тобто наступного дня після спливу терміну повернення боргу, до 30.11.2018 ( дня подачі позову) складає 1093 дні.Таким чином, 3% річних становить 269951 грн.

Розрахунок інфляційної складової основного боргу здійснюється шляхом множення індексів споживчих цін за спірний період. Відповідно до інформації Національного банку України, індекс інфляції складав: у грудні 2015 р. - 100,7%, у 2016 р. - 112,4 %, у 2017 р.- 113,7 %, у січні 2018 р.- 101,5%, у лютому 2018 р. - 100,9%, у березні 2018 р. - 101,1%, у квітні 2018 р. - 100,8%, у травні 2018 р. - 100,0%, у червні 2018 р. - 100,0%, у липні 2018 р. - 99,3%, у серпні 2018 р. - 100,0%, у вересні 2018 р. - 101,9%, у жовтні 2018 р. - 101,7%.

Використовується формула : Х ? ?І / 100 - Х = розмір втрат від інфляції (грн.), де Х - сумма боргу, ?І - індекс інфляції за відповідний місяць відповідного року. Виходячи з загальних правил обчислення інфляційної складової боргу, що виник відповідно до розписки від 02.11.2015 року, враховуючи,що відповідач зобов`язувався повернути борг до 02.12.2015 року, інфляційні витрати з 03.12.2015 р. до 30.11.2018 року складають: 114 402,53 грн.

За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при пред`явленні позову ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 4413,53 грн., зазначена сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 02 листопада 2015 в сумі 300 000 ( триста тисяч) грн., інфляційні витрати за період з 03.12.2015 по 30.11.2018 в сумі 114 402 ( сто чотирнадцять тисяч чотириста дві) грн.53 коп., 3% річних від простроченої суми - 26 951( двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна) грн., судові витрати-4413 ( чотири тисячі чотириста тринадцять) грн. 53 коп., а всього 445 767 (чотириста сорок п`ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 06 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Повне судове рішення складено 14.09.2020.

СУДДЯ -