Справа № 201/5414/19
Провадження № 2/201/1129/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019р. АТ КБ ПриватБанк звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 21388 грн. 79 коп. (а.с. №3-5).

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюк О.С. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р. а.с.№32) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №39).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.06.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. №44).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 28.04.2012р. ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана анкета-заява б/н від 28.04.2012р., після підписання якої ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 28.04.2012р., відповідачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, пені та штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 08.04.2019р. становить 21388,79 грн., з яких: 8229,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4970,56 грн. - заборгованість по простроченому тілу, 5843,89 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 850 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 994,70грн. - процентна складова. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн.

В судові засідання 03.10.2019р. , 12.12.2019р. та 19.02.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№45,50,62). Разом з позовною заявою до суду надійшла заява представника позивача Гребенюк О.С., в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №38) .

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання 03.10.2019р. не з`явилася про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, яка підтверджена відповіддю наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 17.05.2019р. (а.с.№43), про що в матеріалах справи наявні докази (а.с.№46).

03.10.2019р. до суду надійшла заява відповідачки, в якій вона просила відкласти судове засідання та надати їй час для підготовки заперечень проти позову. Додатково в наданій заяві відповідачка зазначила, що заборгованість виникла в результаті хвороби, через яку вона не мала можливості працювати.

В судове засідання 12.12.2019р. відповідачка не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином (а.с. №51). 06.12.2019р. до суду надійшла заява відповідачки, в якій вона просила відкласти слухання справи, оскільки через хворобу не мала змоги звернутися до адвоката за надання правової допомоги (а.с. №53). Крім того, 12.12.2019р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій відповідачка зазначила, що визнає заборгованість по тілу кредиту, відсотки нараховані банком вважає необґрунтованими, просила надати час для укладення договору з адвокатом (а.с. №55).

В судове засідання 19.02.2020р. відповідачка не з`явилася, про дату та час слухання була повідомлена належним чином (а.с. №63) про причини неявки суд не сповістила.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надану відповідачкою заяву від 12.12.2019р., зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги, які є предметом розгляду у справі, нею визнаються частково, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (є заява відповідачки, з якої вбачається, що позовні вимоги нею визнаються частково).

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

28 квітня 2012р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 28.04.2012р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з запропонованими їй для ознайомлення Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.№14).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України ).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 28.04.2012р. станом на 08.04.2019р. в розмірі 21388,79 грн., з яких: 8229,64 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4970,56 грн. - заборгованість по простроченому тілу, 5843,89 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 850 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 994,70грн. - процентна складова.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом заяви від 12.12.2019р. відповідачкою визнається сума заборгованості по тілу кредиту, відповідне приймається судом до уваги при винесенні рішення, а тому суд вважає, що обставини користування відповідачкою кредитними коштами, неналежне виконання грошових зобов`язань перед банком щодо повернення кредиту, виходячи з положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а отже, сума заборгованості по тілу кредиту 8229,64 грн. підлягає стягненню з відповідачки.

При цьому, визначаючи розмір заборгованості за іншими складовими (заборгованість по простроченому тілу кредиту, пеня, штрафи), яка підлягає стягненню з боржника, суд належним чином дослідивши подані позивачем докази, оцінивши їх в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, прийшов до наступних висновків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.04.2012р. посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

До позовної заяви позивачем долучено два розрахунки заборгованості за договором за період з 11.11.2013р. по 31.10.2015р. та з 01.11.2015р. по 08.04.2019р.

Як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 11.11.2013р. по 31.10.2015р. (а.с.№6-7), заборгованість за поточним тілом кредиту становила 5500 грн. за процентами нарахованими на поточну заборгованість по тілу 210,52грн., отже у відповідачки станом на 31.10.2015р. була відсутня прострочена заборгованість.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.11.2015р. по 08.04.2019р. (а.с.№8-13) залишок поточної заборгованість по тілу складає 8229,64 грн., за простроченим тілом 4970,56грн. При цьому, згідно даного розрахунку в заборгованість по тілу кредиту банком включено суми відсотків погашені за рахунок кредиту (стовпчик 3 розрахунку).

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_1 28.04.2012р., не зазначена процентна ставка, виходячи з якої нараховуються проценти за користування кредитом, також не погоджені умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. №14).

Таким чином, сторони не погодили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та порядок нарахування неустойки у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання.

Витягом з Тарифів Банку та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з відповідною редакцією Тарифів, Умов та Правил була ознайомлена відповідачка і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 28.04.2012р. містили умови щодо сплати неустойки у вигляді пені та штрафу саме у зазначених в ньому розмірах і порядку нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме таких правових висновків набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Як встановлено судом, за період з 01.11.2015р. по 08.04.2019р. до суми заборгованості по тілу кредиту банком включені суми відсотків погашені за рахунок кредиту.

В позовній заяві позивач зазначає, що на підставі п.2.1.1.12.2 Умов і Правил, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

При цьому, враховуючи, що при підписанні анкети-заяви від 28.04.2012р. відповідачкою не були погоджені умови кредитування відсоткова ставка за договором, позивачем належними доказами не доведено, що відповідачка була обізнана та погодилася з редакцією Умов та Правил, а отже, не погодила умови п.2.1.1.12.2 Умов і Правил, керуючись яким банк здійснював погашення процентів за рахунок кредитного ліміту внаслідок чого збільшувалася заборгованість по тілу кредиту, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника на користь кредитора заявленої суми заборгованості по простроченому тілу кредиту 4970,56 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені та штрафам також не підлягають задоволенню, оскільки сторони договору не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, порядок, строки нарахування неустойки.

Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При цьому, позивачем ані в позовній заяві, ані в детальному розрахунку заборгованості не наведено належних обґрунтувань щодо розміру грошових зобов`язань та строків (періодів) порушення відповідних зобов`язань, виходячи з яких позивачем здійснено одночасне нарахування як пені так і штрафів, а також обґрунтувань періодів порушення зобов`язання, за які позивачем здійснено одночасне нарахування неустойки пені та штрафів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за договором про надання банківських послуг б/н від 28.04.2012р. заборгованість за тілом кредиту станом на 08.04.2019р. в сумі 8229,64 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме в розмірі 739 грн.13 коп. (8229,64 грн. х 1921грн. : 21388,79 грн. = 739,13 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 28.04.2012р. за тілом кредиту станом на 08.04.2019р. в сумі 8229,64 грн. (вісім тисяч двісті двадцять дев`ять грн. 64 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 739 грн.13 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.