Провадження № 2/712/112/20
Справа № 712/3173/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі - ТІТОВА О.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошової суми, трьох процентів річних та процентів за користування позикою за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,
Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення грошової суми, трьох процентів річних та процентів за користування позикою за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, посилаючись на те, що 05 липня 2012 року на виконання умов договору позички, укладеного між ним та відповідачем, відповідач отримав в позику грошову суму у розмірі 4 500 доларів США із зобов`язанням повернути таку суму до кінця вересня 2012 року. На підтвердження укладення цього договору позички відповідачем було написано власноручно розписку, яка підтверджує факт передання вказаної грошової суми.
23 січня 2013 року на виконання умов договору позички, укладеного між ним та відповідачем, останній отримав у позику від нього грошову суму у розмірі 1 500 Євро із зобов`язанням повернути зазначену суму до кінця весни (травня місяця) 2013 року. На підтвердження укладення цього договору позички відповідачем було написано власноручно розписку, яка підтверджує факт передання вказаної грошової суми.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2015 року по справі за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, а саме грошової суми, трьох процентів річних та процентів за користування позикою у період з 01 червня 2013 року по 01 серпня 2015 року за несвоєчасне виконання зобов`язання, позов задоволено частково.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року по справі за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року по справі за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2018 року по справі за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2019 року по справі за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково.

Незважаючи на вказані рішення судів, відповідач до цього часу вищезазначений борг не повернув.

Тому, просить стягнути з відповідача на його користь три відсотки річних та відсотки за користування позикою у період з 06 березня 2018 року по 07 березня 2019 року за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме: 307,98 Євро, 923,97 долари США по курсу НБУ на момент винесення рішення.

Крім того, неповернення відповідачем грошових коштів спричинило йому та членам його родини суттєві моральні (душевні) страждання. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 5 000 грн., яку також просить з відповідача на його користь, а також витрати на правову допомогу в сумі 5 500 грн.

12 квітня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що перебуває на лікуванні.

Однак, суд причину неявки відповідача не може визнати поважною, виходячи з наступного.

Справа надійшла до суду 07 березня 2019 року. Ухвалою від 12 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду на 20 травня 2019 року. Та в подальшому (з урахуванням щорічної відпустки судді та навантаженості в суді) неодноразово призначалася до розгляду, а саме: на 19 липня 2019 року, у зв`язку з неявкою відповідача без поважних причин розгляд справи відкладено на 22 серпня 2019 року (відповідач не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи через неможливість явки до судового засідання, у зв`язку з хворобою, додав довідку про направлення на стаціонарне лікування), 07 листопада 2019 року (відповідач повторно не з`явився до судового засідання без поважних причин, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав); 05 грудня 2019 року (відповідач повторно не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, додав довідку від 04 грудня 2019 року про перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 19 листопада 2019 року по теперішній час), 15 січня 2020 року (відповідач не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні, будь-яких підтверджуючих довідок з медичних установ до заяви не надав), 05 лютого 2020 року (відповідач повторно не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні; будь-яких підтверджуючих медичних довідок до заяви не надав) та 20 лютого 2020 року (знову до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні, будь-яких підтверджуючих довідок з медичних установ до заяви не надав).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 210 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, судом вжиті всі заходи щодо повідомлення учасників судового розгляду, тому суд приходить до висновку про умисне затягування відповідачем розгляду справи та неявки в судові засідання без поважних причин, оскільки вказані не підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Зважаючи на викладене та те, що справа у провадженні суду перебуває значний час, а відповідач зловживає своїми процесуальними правами, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, суд вважає за можливе на підставі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України та з урахуванням письмової згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05.07.2012 року був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у позику ОСОБА_3 кошти в сумі 4 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути їх до кінця вересня 2012 року, що підтверджується розпискою від 05 липня 2012 року.

23 січня 2013 року на виконання умов договору позички, укладеного між сторонами, відповідач отримав у позику від позивача грошову суму у розмірі 1 500 Євро із зобов`язанням повернути зазначену суму до кінця весни (травня місяця) 2013 року. На підтвердження укладення цього договору позички відповідачем було написано власноручно розписку, яка підтверджує факт передання вказаної грошової суми.

Зазначене встановлене рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, а саме грошової суми, трьох процентів річних та процентів за користування позикою у період з 01 червня 2013 року по 01 серпня 2015 року за несвоєчасне виконання зобов`язання, позов задоволено частково; рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково; рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково; рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково; рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_4 до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди, позов задоволено частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На даний час позивачу кошти за вказаними договорами позички відповідачем не повернуто.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ч.2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Норми ст.ст. 76, 78 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Водночас, згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача на його користь трьох відсотків річних та відсотків за користування позикою у період з 06 березня 2018 року по 07 березня 2019 року за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Вказаний період позивачем встановлений, виходячи з того, що з відповідача на його користь три відсотків річних та відсотки за користування позикою стягнуті на підставі вищевказаних рішень судів саме до 06 березня 2018 року.

Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та відсотків за користування позикою за період з 06 березня 2018 року по 07 березня 2019 року. За розрахунком позивача, який перевірений судом, сума складає: 307,98 Євро, що еквівалентно по курсу НБУ на момент винесення рішення - 8 155,31 грн., та 923,97 долари США, що еквівалентно по курсу НБУ на момент винесення рішення - 22 655,74 грн., а всього 30 811,05 грн.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення оскільки, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, тому недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача по факту спричинення моральних страждань та пов`язаної з цим моральної шкоди, в чому конкретно полягають його немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача і заподіяння ним шкоди.

Відшкодування моральної шкоди у випадку порушення стороною договірних зобов`язань в даному випадку чинним законодавством України не передбачено, як і не містить таких положень укладений між сторонами договір позики.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5 500 грн., слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

В порушення вказаних норм ЦПК України позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленої суми витрат на правову допомогу, виходячи з чого суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Оскільки при подачі позову позивач звільнений від сплати судових витрат, тому на підставі ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 6, 12, 13,18, 263, 265, 268, 279,280-282 ЦПК України, ст. 23, 526, 530, 611, 625 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) три відсотки річних та відсотки за користування позикою у період з 06 березня 2018 року по 07 березня 2019 року за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 307,98 Євро, що еквівалентно по курсу НБУ на момент винесення рішення - 8 155,31 грн., та 923,97 долари США, що еквівалентно по курсу НБУ на момент винесення рішення - 22 655,74 грн., а всього 30 811,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ГОЛОВУЮЧИЙ: