Справа № 344/3023/17
Провадження № 22-ц/4808/998/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ілляшенко Олени Володимирівни на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Пастернак І.А., ухвалене 18 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 25 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 лютого 2015 року відповідач при оформленні договорів купівлі-продажу квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_1 не додав їй кошти в сумі 5 000,00 доларів США, про що особисто написав розписку. Умовою повернення цих коштів було зняття з реєстрації жильців квартири та придбання для них житла. Вказані умови виконані до кінця березня 2015 року. Однак грошові кошти ОСОБА_1 їй не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає. Посилаючись на вказані обставини на підставі статей 526, 625, 1049 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь 182 770,00 грн боргу, 5 483,11 грн - 3 % річних, 5 483,11 грн заподіяної моральної шкоди, а також судові витрати.

Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 182 770,00 грн боргу, 5 483,11 грн 3% річних, а також 1 937,36 грн сплаченого судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у встановлений в договорі строк не повернув позивачу позичені кошти. А тому є підстави для стягнення суми боргу та 3 % річних від простроченої суми. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди суд виходив із недоведеності позивачем такої шкоди і її розміру.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ілляшенко О.В. посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду про стягнення коштів скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач та його представник не були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило їх можливості брати участь у справі, подавати докази, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, а також користуватися іншими процесуальними правами.

Також вказує, що місцевий суд неповно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність боргу перед позивачкою. Так, у матеріалах справи відсутній договір купівлі - продажу квартири по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. за №501, посилання на який міститься в розписці. Крім того, в розписці не зазначено які саме умови договору мала виконати ОСОБА_2 . Не надано останньою і доказів виконання умов договору, що є підставою для сплати відповідачем вказаної в розписці суми.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що жодних зобов`язань по оплаті витрат послуг нотаріуса, як і посередника на придбання нового житла ОСОБА_1 на себе не брав, і про них не вказано у розписці. Крім того, договір купівлі-продажу, згідно якого він мав повернути кошти, посвідчений приватним нотаріусом Павлінським В.Д., а не приватним нотаріусом Кучак Н.В.

На думку апелянта, неправильним є і розрахунок боргу, оскільки станом на 27 січня 2016 року офіційний курс долара США згідно даних НБУ становив 24,4629 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Ілляшенко О.В. доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бачук Е.С. доводів апеляційної скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша-четверта статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є:1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої, п`ятої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

За змістом пункту першого частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 березня 2017 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 04 травня 2016 року. Скасовано це заочне рішення та призначено справу до розгляду на 22 червня 2017 року на 09.00 год (а.с.66). Враховуючи клопотання учасників справи, неявку їх у судове засідання розгляд справи неодноразово відкладався. Останнє судове засідання було призначено на 18 листопада 2020 року на 10.00 год.

З матеріалів справи вбачається, що про дату, час і місце розгляду справи суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 шляхом направлення засобами поштового зв`язку за місцем їх проживання судових повісток про виклик. Однак, судові повістки про їх виклик у судове засідання на 18 листопада 2019 року були повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.172, 173, 175, 176).

Таким чином, місцевий суд розглянув справу за відсутності цих учасників, щодо яких не було відомостей про вручення їм судової повістки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення сторони відповідача про розгляд справи.

Згідно із пунктом третім частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки місцевим судом розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, колегія суддів приходить висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що 10 лютого 2015 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_2 , що діє від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , зобов`язується передати у власність ОСОБА_7 (продає), а покупець зобов`язується прийняти у власність (купує) квартиру двокімнатну за АДРЕСА_2 (а.с.150).

Продаж вчинено за 142 404,00 грн, які сплачені покупцем продавцям перед підписанням цього договору на поточний рахунок продавців. Визначену ціну сторони вважають ринковою та справедливою, і її розмір не пов`язаний зі збігом тяжких для них обставин. Своїм підписом під договором представник продавців підтверджує факт повного розрахунку за квартиру і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру по даному договору (пункт сьомий договору).

За пунктом дванадцятим договору продавці зареєстровані у відчуженій квартирі. Представник продавців стверджує, що вони зобов`язуються знятися з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від своїх особистих речей до 20 лютого 2015 року.

Звертаючись до суду з цим позовом заявниця покликалася на те, що при оформленні договору купівлі-продажу квартири відповідач не додав їй кошти у сумі 5 000,00 доларів США, про що написав розписку. При цьому умовою повернення коштів була виписка з квартири жильців та придбання для них житла.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У засіданні апеляційного суду з`ясовано, що відповідач був посередником між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки та квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі змісту розписки ОСОБА_1 від 10 лютого 2015 року він дійсно зобов`язався повернути ОСОБА_2 5 000,00 доларів США після виконання обов`язків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. за №501 (а.с.101).

Згідно даних будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають у будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 20 березня 2015 року зняті з реєстрації місця проживання.

Разом з тим, у розписці відсутні умови про оплати відповідачем витрат посередника для придбання нового житла для ОСОБА_4 та за вчинення нотаріальних дій.

Сторона відповідача не заперечувала факту написання ним особисто зазначеної розписки позивачу (оригінал якої знаходився в останньої), як і факту зобов`язання повернути кошти у розмірі 5000,00 доларів США. Натомість покликалася на повне виконання зобов`язання не представивши при цьому будь-яких належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо повернення коштів у розмірі 5000,00 доларів США, позовна вимога в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 основного боргу в гривневому еквіваленті є обґрунтованою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо розрахунку боргу встановлено, що позивачка скористалась своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явила вимогу про стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 27 січня 2016 року. При цьому зазначила, що на цю дату курс гривні щодо долара США становив 30 грн за 1 долар США.

Водночас згідно відомостей, розміщених на офіційному інтернет - виданні Національного банку України офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 27 січня 2016 року складав: 100 гривень - 2484,8956 доларів США.

З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню борг у розмірі 124 244,78 грн (5000,00 х 24,848956).

Крім того, відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, несе наслідки, визначені статтею 625 цього Кодексу.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_1 після зняття з реєстрації жильців квартири не повернув борг, згідно із положеннями статті 625 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 21 березня 2015 року по 27 січня 2016 року в розмірі 3 196,32 грн (124 244,78 грн*3% : 365 днів х 313 днів прострочення). При цьому колегія суддів враховує, що оскільки продавці знялися з реєстрації не в обумовлений в договорі строк (до 20 лютого 2015 року), а 20 березня 2015 року, що підтверджується даними будинкової книги, прострочка виконання зобов`язання за цей період мала місце не з вини відповідача. Тому відсутні підстави для стягнення за цей період вказаних сум.

Також зважаючи на відсутність у розписці будь-яких зобов`язань щодо оплати витрат посередника для придбання нового житла та за вчинення відповідних нотаріальних дій підстав для стягнення 800,00 доларів США в гривневому еквіваленті та 8 770,00 грн не вбачається (а.с.6,7, 102).

Відтак в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проте в порушення вказаних норм позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди.

Таким чином апеляційний суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої та другої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що за подання позовної заяви ОСОБА_2 сплачено 1 937,36 грн судового збору (а.с.1), а ОСОБА_1 - 2 906,04 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.196).

Враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог - 65,78% від заявлених вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1 274,40 грн. Крім того, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 994,45 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, зважаючи на 34,22% задоволеної апеляційної скарги.

Разом з тим, приймаючи до уваги покладення на ОСОБА_1 більшої суми судових витрат згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України розмір стягненого з нього на користь ОСОБА_2 судового збору підлягає зменшенню до 279,95 грн (1274,40 грн - 994,45 грн). Відповідно сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ілляшенко Олени Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 124 244,78 грн боргу та 3 % річних за період з 21 березня 2015 року по 27 січня 2016 року у сумі 3 196,32 грн, а всього 127 441,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 279,95 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 09 вересня 2020 року