Справа № 202/6706/18
Провадж. 2/202/146/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі - Нетеса Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що 11.04.2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 2008-МК-20, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 26100,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік з кінцевим терміном повернення до 11.04.2014 року. У зв`язку з неналежним виконанням ним умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» 04.12.2009 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до нього, ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені. Вказаним рішенням, зокрема, стягнуто солідарно з них заборгованість у розмірі 218 784,15 грн. В березні 2018 року йому стало відомо про те, що належна йому на праві власності частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 була примусово реалізована Індустріальним ВДВС м. Дніпра 02.09.2016 року. Звернувшись до Індустріального ВДВС, він дізнався про те, що у ВДВС знаходилися на виконанні виконавчий лист № 2-8316 від 14.12.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 218 784,15 грн. заборгованості, виконавчий лист № 2-8316/2000 від 14.12.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 911,28 грн. боргу. Виконавче провадження за цим виконавчим листом було закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Так, борг був погашений з коштів, що надійшли від реалізації нерухомого майна, а саме 53/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка відбулася 02.09.2016 року. Від реалізації було отримано 294433,50 грн. Кошти були розподілені як погашення боргу за виконавчим документом у розмірі 10911,28 грн., 10% виконавчого збору у розмірі 1091,12 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 53,53 грн. Також він дізнався про те, що на виконання у ВДВС перебував виконавчий напис № 3883, вчинений 12.05.2016 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 1 883 693,18 грн. Виконавчий напис був повернутий стягувачу 22.09.2016 року у зв`язку з тим, що коштів, отриманих від реалізації майна, було недостатньо для забезпечення вимог виконавчого документа в повному обсязі, а іншого майна не виявлено. За цим виконавчим документом стягувачу було перераховано 218 784,15 грн. як залишок від попередньо розподілених коштів. Кошти були розподілені як погашення боргу за виконавчим документом у розмірі 218 784,15 грн., 10% виконавчого збору у розмірі 21 879,41 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 2000,00. Звернувшись до приватного нотаріуса Бондар І.М. за отриманням копії вказаного виконавчого напису, йому стало відомо, що вказаним виконавчим написом запропоновано стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року у розмірі 1 883 693,18 грн., що складається з: 20 919,66 доларів США залишку заборгованості за кредитом; 24 104,27 доларів США суми заборгованості за відсотками, 28 852,03 доларів США пені, а всього 73 875,96 доларів США, та витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн. У вказаному виконавчому написі зазначено, що строк, за який здійснюється стягнення, становить вісім років сім днів, а саме з 11.04.2008 року по 18.04.2016 року. Позивач зазначив, що вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з великою кількістю порушень. Так, його не було попереджено про вчинення вказаного виконавчого напису, вимогу про усунення порушень направлено не було. Банком не було надано нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не доведено факту порушення кредитного зобов`язання, також сплинув строку позовної давності до частини зобов`язання. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до нотаріуса приховало наявність рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2010 року, яким вже було повністю стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором і з цього часу кредитний договір припинив свою дію, оскільки, звернувшись до суду із позовом, Банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту. За таких обставин, вчинення вказаного виконавчого напису призвело до подвійного стягнення однієї і тієї ж заборгованості за тим самими кредитним договором.

У зв`язку з викладеним, позивач, збільшивши розмір позовних вимог заявою від 18.12.2018 року, просив суд визнати виконавчий напис № 3883, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. 12.05.2016 року, про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року у розмірі 218 784,15 грн. таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти у розмірі 282 325,04 грн.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та Маркело В.О. підтримали позовні вимоги та з урахуванням листа Індустріального ВДВС м. Дніпра просили стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 218 784,15 грн.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на позов, у котрому заперечував проти позову з наступних підстав. Представник відповідача зазначив, що Банком було надано нотаріусу всі передбачені законом документи на підтвердження безспірності заборгованості позивача за кредитним договором. Щодо пропуску строку позовної давності представник відповідача зазначив, що строк не пропущений, оскільки в кредитному договорі передбачений строк його дії до повного виконання зобов`язань за договором, а оскільки зобов`язання не виконані, то й строк не пропущений. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів стягнення грошових коштів за виконавчим написом нотаріуса в рахунок погашення заборгованості, а саме виписок, чеків, іншого підтвердження списання грошових коштів. Крім того, грошові кошти, котрі просить стягнути позивач з АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 282 325,04 грн. були стягнуті на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2010 року, а не на виконання виконавчого напису нотаріуса. А виконавчий напис був повернутий стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. З цих підстав представник відповідача просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 81-86).

Приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду відзив на позов, у котрому заперечувала проти позову з наступних підстав. Відповідач зазначила, що вона не є належним відповідачем у цій справі, оскільки вона не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні обов`язки сторін, а вона тільки здійснила нотаріальну дію, яка полягала у вчиненні виконавчого напису, тобто дію, за результатами якої були змінені права боржника та кредитора. Також відповідач зазначила, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на зазначене, відповідач вважає вчинений виконавчий напис правомірним, оскільки вона діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 58-59). В подальшому направила на адресу суду заяву з проханням розглядати справи за її відсутності (а.с. 73).

Представник Індустріального ВДВС м. Дніпра в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду лист з проханням розглядати справу за його відсутності (а.с. 146-147).

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 2008-МК-20, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 26100,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік з кінцевим терміном повернення до 11.04.2014 року (а.с. 14-16).

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» 04.12.2009 року звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року 218 784,15 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на корись ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 200,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDN2065 від 09.07.2008 року 10 911,28 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 22-23).

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису за вказаним кредитним договором.

12.05.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 3883 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вказаним кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року.

Відповідно до вказаного виконавчого напису нотаріуса, останній пропонує стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 883 693,18 грн., що складається з: 20 919,66 доларів США залишку заборгованості за кредитом; 24 104,27 доларів США суми заборгованості за відсотками, 28 852,03 доларів США пені, а всього 73 875,96 доларів США, та витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн. за період з 11.04.2008 року по 18.04.2016 року (а.с. 19).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.1 п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги не минуло більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору його строк дії був визначений сторонами до 11.04.2014 року. Саме цей строк був узгоджений сторонами як кінцевий строк повернення кредитних коштів ОСОБА_1 .

Однак, звернувшись 04.12.2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року, зокрема до ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило строк виконання основного зобов`язання, який настав 04.12.2009 року, у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» втратило право на нарахування відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, передбачених кредитним договором, з цього часу.

Натомість, у виконавчому написі нотаріуса зазначено про стягнення заборгованості за період з 11.04.2008 року по 18.04.2016 року, тобто заборгованості, нарахованої після звернення Банку до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 04.12.2009 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

З огляду на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлене можливості стягувати з ОСОБА_1 заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, оскільки у даному випадку Банк має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України. З цих підстав Банк також позбавлений можливості нараховувати позивачеві заборгованість за пенею за ставками, передбаченими кредитним договором.

Таким чином, не можна вважати безспірною зазначену у виконавчому написі нотаріуса стягнуту з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року, за період з 11.04.2008 року по 18.04.2016 року у розмірі 1 883 693,18 грн., що складається з: 20 919,66 доларів США залишку заборгованості за кредитом; 24 104,27 доларів США суми заборгованості за відсотками, 28 852,03 доларів США пені, а всього 73 875,96 доларів США.

За таких обставин, суд вважає можливим визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», 12.05.2016 року і зареєстрований за номером 3883, про стягнення заборгованості на загальну суму 1 883 693,18 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Суд критично ставиться до заперечень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Бондар І.М. щодо дотримання нотаріусом формальних процедур і факту подання Банком нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5 з огляду на наступне.

Вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 486/388/16-ц.

Крім цього, суд вважає необхідним зазначити, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не є належним відповідачем у справі, оскільки нотаріус не є стороною правовідношень, на підставі яких виникли взаємні обов`язки сторін, а вона тільки здійснила нотаріальну дію, яка полягала у вчиненні виконавчого напису, тобто дію, за результатами якої були змінені права боржника та кредитора.

Відповідне роз`яснення міститься в постанові пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», де зазначено, що справи щодо оспорювання виконавчого напису нотаріуса розглядаються в позовному провадженні, позивачем в якому є боржник, а відповідачем кредитор. Така ж позиція закріплена в пункті шостому Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року, в якому зазначено, що відповідно до пункту 16 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 3, спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однієї зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову до приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М.

Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошових коштів у розмірі 218 784,15 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному ВДВС м. Дніпра перебували наступні виконавчі документи: виконавчий лист № 2-8316 від 14.12.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 218 784,15 грн. заборгованості за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року; виконавчий лист № 2-8316/2010 від 14.12.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 911,28 грн. боргу за вказаним кредитним договором; виконавчий напис від 12.05.2016 року, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за реєстровим № 3883 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 883 693,18 грн. боргу за вказаним кредитним договором.

Відповідно до листа Індустріального ВДВС м. Дніпра від 06.11.2018 року за вих.№ 20875/134-32 встановлено, що вимоги виконавчого листа № 2-8316/2010 від 14.12.2010 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, виконані в повному обсязі. Борг був погашений з коштів, які надійшли від реалізації нерухомого майна, належного позивачеві, а саме: 53/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка відбулася 02.09.2016 року. Від реалізації було отримано 294 433,50 грн. Кошти були розподілені як погашення боргу за виконавчим документом в повному обсязі у розмірі 10911,28 грн., 10% виконавчого збору у розмірі 1091,12 грн., та витрати виконавчого провадження у розмірі 53,53 грн. (а.с. 40).

Відповідно до наданих копій платіжних доручень № 2040, № 2042 та № 2044 від 21.09.2016 року на виконання вимоги виконавчого листа № 2-8316 від 14.12.2010 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, ПАТ КБ «ПриватБанк» було перераховано грошові кошти у розмірі 218 784,15 грн.; 21 878,41 грн. розподілено на виконавчий збір, 2000,00 грн. на витрати виконавчого провадження (а.с. 41-42).

З листа Індустріального ВДВС м. Дніпра від 12.02.2020 року за вих. № 9769 встановлено, що з виконання виконавчого напису від 12.05.2016 року, вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за реєстровим № 3883 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 883 693,18 грн. боргу 18.05.2016 року було відкрито виконавче провадження № 51156923. 22.09.2016 року державним виконавцем завершено вказане виконавче провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 146-147).

Ухвалою суду від 05.06.2019 року у Індустріального ВДВС м. Дніпра витребовувалися копії матеріалів вказаного виконавчого провадження № 51156923, однак відповідно до листа Індустріального ВДВС м. Дніпра від 12.02.2020 року встановлено, що вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням термінів зберігання (а.с. 146-147).

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошових коштів у розмірі 218 784,15 грн., оскільки, як встановлено судом, на виконання спірного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем грошові кошти стягнуті з позивача не були.

В цій частині позову суд відмовляє позивачеві у задоволенні.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12,81,141,259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за кредитним договором № 2008-МК-20 від 11.04.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», 12.05.2016 року і зареєстрований за номером 3883, про стягнення заборгованості на загальну суму 1 883 693,18 грн., таким, що не підлягає виконанню.

В решті вимог позивачеві відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1Д, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.