ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5889/20 Справа № 185/2787/19 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Каратаєва Л.О., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради, про усунення перешкод у зустрічах із дитиною та участі в її вихованні, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідача не чинити перешкод у зустрічах із дитиною та участі в її вихованні щодо спільного сина. Просив суд встановити наступний порядок спілкування з дитиною : кожну суботу кожного тижня з 16 години вечора до 16 години наступного дня (неділі) без присутності відповідачки або її родичів з правом виїзду за межі м.Павлограда до м.Дніпра до розважальних закладів (цирку, кінотеатру, кафе, парку атракціонів, дитячих розважальних закладів чи місць); по середах та четвергах кожного тижня з 17 до 20 години без присутності відповідачки або її родичів у межах м.Павлограда Дніпропетровської області без права виїзду за його межі у зазначені дні за місцем проживання у АДРЕСА_1 ; у день народження дитини кожного року 24 листопада протягом п`яти годин підряд без присутності відповідачки чи її родичів; в літній період протягом двох тижнів підряд з правом виїзду за межі м.Павлограда з метою відпочинку та оздоровлення дитини; узгоджувати з батьком питання освіти та розвитку дитини (влаштування до дитячого садку, будь-якого дошкільного закладу, школи, гуртку, спортивної секції, клубу тощо), а також питання його фізичного розвитку та здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що він з відповідачем перебуває у офіційно зареєстрованому Відділом реєстрації Ясамальського району м.Баку Азербайджанської республіки шлюбі з 07 листопада 2012 року. На даний час в провадженні одного із судів м.Баку Азербайджанської Республіки знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до позивача про розірвання шлюбу. Від шлюбу із відповідачев мають малолітньго сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Баку Азербайджанської республіки.

Обставини склалися таким чином, що спочатку сторони мешкали разом у м.Баку Азербайджанської республіки, мали дуже добрі сімейні стосунки, але поступово відносин погіршилися та відповідач разом із дитиною в травні 2018 року виїхала на проживання до своїх батьків у м.Павлоград Дніпропетровської області.

Наразі відповідач проживає разом з сумісною дитиною у АДРЕСА_2 в квартирі її батьків. З моменту переїзду відповідачки з дитиною до м.Павлограда позивач намагається відвідати сина та прийняти участь у його вихованні. При цьому саме з цією метою позивач неодноразово приїжджав з м.Баку до м.Павлограда Дніпропетровської області. Проте відповідачка категорично відмовляє у зустрічах із сином, взагалі не дає дитину , систематично чинить перешкоди у зустрічах з дитиною та участі в її вихованні. Позивач є громадянином Азербайджанської республіки, мешкає у її столиці - м.Баку, має вищу економічну освіту та постійно працює у Державній нафтовій компанії Азербайджанської республіки на посаді бухгалтера-економіста, отримує достойну заробітну платню. За місцем постійного проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності ніколи не притягався, ніяких медичних протипоказань для зустрічей із сином не має. У відповідності до договору оренди квартири АДРЕСА_3 від 15 липня 2019 року позивач винаймає зазначену квартиру строком на майбутні 5 років у її власниці ОСОБА_4 . Зазначена квартира знаходиться у центральній частині м.Павлограда, розташована у п`ятиповерховому будинку та складається із двох кімнат загальною площею 52,5 кв.м. та житловою площею 29,0 кв.м. Дане житлове приміщення повністю пристосоване для знаходження дитини.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у зустрічах із дитиною та участі у вихованні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

встановлення побачень батька з сином кожного тижня в суботу з 16-00 години до 20-00 години без присутності матері або її родичів з правом виїзду за межі м.Павлоград Дніпропетровської області до м.Дніпро до розважальних закладів (цирку, кінотеатру, кафе, парку атракціонів, дитячих розважальних закладів);

встановлення побачень батька з сином кожного другого та четвертого тижня по середах та четвергах з 17-00 години до 20-00 години без присутності матері або її родичів в межах м.Павлоград Дніпропетровської області за адресою проживання батька, ОСОБА_1 , у АДРЕСА_1 ;

встановлення побачень батька з сином кожного року в день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом п`яти годин підряд без присутності матері або її родичів;

узгодження ОСОБА_2 питань освіти та розвитку дитини, в тому числі питань фізичного розвитку та здоров`я з ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечуючи проти доводів скарги, вважає їх необгрунтованими та скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою від імені Азербайджанської Республіки від 22 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Батько ОСОБА_1 проживає окремо у м.Баку Азербайджанської Республіки.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 1708/0/2-19 від 08.05.2019 року було визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина, ОСОБА_3 : щотижня в один із будніх днів з 17-00 години до 20-00 години в присутності матері, враховуючи стан здоров`я дитини та за попередньою взаємною домовленістю; кожну суботу місяця з 09-00 години до 12-00 години в присутності матері, враховуючи стан здоров`я дитини та за попередньою взаємною домовленістю; у день народження дитини з 09-00 години до 12-00 години в присутності матері, враховуючи стан здоров`я дитини та за попередньою взаємною домовленістю.

Згідно характеристики ОСОБА_1 від 10 квітня 2019 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Баку, постійно проживав за адресою: АДРЕСА_4 , і зареєстрований за цією адресою. Він завжди був у приязних відносинах з сусідами, відрізнявся відповідальністю і дбайливістю до мешканців будівлі. Не притягувався до кримінальної відповідальності, не приймає алкоголь, конфліктів як у сім`ї, так і з сусідами не було. Загалом, характеризується усіма сусідами як позитивна людина. Має вищу освіту, одружений, має одну дитину.

Згідно медичних довідок від 06 квітня 2019 року, 13 квітня 2019 року ОСОБА_1 пройшов медичне обстеження, здоровий, інфекційних хвороб не має, в Бакинському міському наркологічному диспансері на обліку не перебуває.

Згідно договору оренди квартири від 15 липня 2019 року орендує житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , строк оренди 5 років з можливістю пролонгації.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2019 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , головними спеціалістами служби у справах дітей Павлоградської міської ради, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , у дитини є окреме спальне місце, є іграшки, житлово-побутові умови проживання задовільні, квартира обставлена необхідними меблями та електропобутовою технікою.

Відповідно до висновку за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дати обстеження 25 листопада 2019; 27 листопада 2019, психолог ОСОБА_7 надала наступні рекомендації: давати дитині завдання, які потребують прояву ініціативи самостійності; огороджувати дитину від конфліктних ситуацій, які можуть виникати матір`ю та батьком; для гармонійного психологічного розвитку дитини побачення з батьком бажані у присутності мами.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції у судовому засіданні 13.02.2020 року була допитана психолог ОСОБА_7 , та судом з наданих пояснень встановлено, що при обстеженні дитини було застосовано декілька методик, дитина на контакт не йшла, дитина прив`язана до матері, через необхідність формування у дитини правильного уявлення про сім`ю рекомендувала зустрічі дитини з батьком в присутності матері, відносини дитини з батьком не були предметом дослідження.

Під час оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормами права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд першої інстанції, правильно виходив з принципу рівності прав батьків у вихованні дитини та передусім з інтересів дитини, врахувавши її вік та психічний стан.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у наданні дозволу спілкування з дитиною буз присутності матері, суд першої інстаніцї правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 141, 153, 157, 159 СК України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», та враховуючи вік дитини, її стан здоров`я, психоемоційний стан, прив`язаність дитини к матері, наявність конфліктних відносин між колишнім подружжям, у результаті чого дійшов правильного висновку, що до моменту існування вказаних обставин та в інтересах дитини відсутні підстави для зустрічей з батьком без присутності матері.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Л.О. Каратаєва

М.О. Макаров