Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2584/19
Провадження №: 2/332/98/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Безбородько І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права користування.
ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права користування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач з 2012 року і по теперішній час постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 (до перейменування, на підставі рішення Запорізької міської ради № 11 від 19.02.2016 року - «Орджонікідзе») разом з чоловіком, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаного часу і до моменту смерті ОСОБА_3 , в 2018 році, позивач ОСОБА_1 постійно мешкала разом з чоловіком, в цьому житловому приміщенні, за час спільного проживання вони робили частковий поточний ремонт у квартирі, придбали побутову техніку та інші предмети домашнього вжитку, після його смерті вона продовжує постійно проживати і користується, як член сім`ї, житловим приміщенням, у вказаній квартирі, сплачує комунальні та інші витрати, дбає про неї та утримує її та виконує інші зобов`язання, що випливають із договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення у вигляді квартири АДРЕСА_1 ) був укладений з ОСОБА_3 згідно ордеру на житлове приміщення № 639, виданого 18.09.2012 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення міськвиконкому № 139/6 від 26.04.2012 року. Чоловік позивачки ОСОБА_3 мав намір зареєструвати її у вказаному приміщенні, але не встиг цього зробити із-за раптової смерті. Зважаючи на вищенаведене, вважає, що позивач набула право користування на вищевказане житлове приміщення. Тому просить суд, визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позовні вимоги з підстав указаних в позові.
Представник відповідача надала відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, просила в їх задоволенні відмовити.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Під час розгляду справи встановлено, що на підставі ордеру № 639 на житлове приміщення серія № М від 18 вересня 2012 року, виданому виконавчим комітетом Запорізької міської ради ОСОБА_3 було надане право зайняття житлової площі у вигляді квартири АДРЕСА_1 , розміром 34,31 кв.м. Вказаний ордер було видано на підставі рішення міськвиконкому № 139/6 від 26.04.2012 року (а.с.3). Також судом встановлено, що після отримання ордеру ОСОБА_3 вселився у надане йому житло та проживав у ньому.
Відповідно до копії довідки про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 17.01.2013 року, зазначено, що зареєстрований та постійно мешкає і має право на приватизацію житла наймач ОСОБА_3 (а.с.4)
Рішенням Запорізької міської ради № 11 від 19.02.2016 року вулицю Орджонікідзе місті Запоріжжі було перейменовано на вулицю Павлокічкаську.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, України 25.11.2006 року (а.с.45)

Позивач, стверджує, що з 2012 року і по теперішній час постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом з чоловіком - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вказаного часу і до моменту смерті ОСОБА_3 , в 2018 році, ОСОБА_1 постійно мешкала разом з чоловіком, в цьому житловому приміщенні, за час спільного проживання вони робили частковий поточний ремонт у квартирі, придбали побутову техніку та інші предмети домашнього вжитку, після його смерті вона продовжує проживати у вказаній квартирі, сплачує комунальні та інші витрати, дбає про неї та утримує її.

Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 мав намір зареєструвати її у вказаному приміщенні, але не встиг цього зробити із-за раптової смерті.

За змістом статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є подругою позивачки ОСОБА_1 , знає її сім'ю приблизно сім років. Весь цей час позивач з чоловіком ОСОБА_3 постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1 , потім її чоловік у жовтні 2018 року помер. ОСОБА_4 не відомо, чому ОСОБА_3 не зареєстрував ОСОБА_1 у квартирі де вони мешкали. Також вона пояснила, що у позивачки є двокімнатна квартира, яку вона здає в оренду, оскільки у неї хворий онук.

Будинок АДРЕСА_3 є власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38313353 від 06.12.2012 (а.с.31).

Управителем вищезазначеного будинку є Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради відповідно до рішення виконавчого комітету «Про призначення управителів багатоквартирних будинків м. Запоріжжя» від 01.09.2017 № 520 (а.с.32-34).

Відповідно до ордеру № 639 від 18.09.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 , вищезазначена квартира була виділена тільки гр. ОСОБА_3 без урахування членів його сім`ї, тобто його дружини гр. ОСОБА_1 .

Позивачка перебувала у шлюбі з гр. ОСОБА_3 з 25.11.2006 року. З моменту реєстрації шлюбу до часу смерті її чоловіка, вона мала змогу знятись з реєстрації місця проживання з адреси АДРЕСА_4 та зареєструватися за адресою чоловіка по АДРЕСА_2 , але з невідомих причин цього не зробила.

Вказані вище обставини надають підстави зробити висновки про те, що гр. ОСОБА_3 не мав наміру зареєструвати свою дружину за вищевказаною адресою та наводять на сумніви щодо згоди наймача на реєстрацію позивачки у спірній квартирі.

У своєму позові гр. ОСОБА_1 вказує, що з вказаного часу ( з 2012 року) і до моменту смерті гр. ОСОБА_3 (по 2018 рік) вона постійно мешкала разом із чоловіком, після його смерті вона продовжує проживати у вказаній квартирі. Але до позовної заяви не було надано жодного доказу про те, що після смерті чоловіка позивачка мешкала за адресою АДРЕСА_2 .

Представник відповідача у відзиві на уточнену позовну заяву зазначив, що у зв`язку із зверненням до суду гр. ОСОБА_1 із позовною заявою про визнання права користування та з метою перевірки фактів вказаних в позовній заяві, було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , за результатами якого було складено акт - у якому зазначено, що на момент обстеження вдома нікого не було. Була опитана сусідка з квартири АДРЕСА_5 - ОСОБА_5 , сусід квартири АДРЕСА_6 - ОСОБА_6 , які пояснили, що гр. ОСОБА_1 мешкала разом із своїм чоловіком за вищевказаною адресою до смерті чоловіка, а саме, до жовтня 2018 року. Після смерті чоловіка гр. ОСОБА_1 за даною адресою не мешкає. Зі слів сусідів позивачка мешкає за іншою адресою, в квартирі проживає її дочка ОСОБА_7 (мешкає із своїм чоловіком та дитиною) (а.с.35)

Таким чином, судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 та до теперішнього часу в квартирі мешкає ОСОБА_7 із своєю родиною, а не ОСОБА_1 .

Також, було встановлено місце реєстрації гр. ОСОБА_1 , а саме, АДРЕСА_4 . На час обстеження квартири АДРЕСА_7 - а гр. ОСОБА_1 знаходилася вдома Зі слів сусіда квартири АДРЕСА_8 гр. ОСОБА_8 з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 постійно мешкає за даною адресою тривалий час. (а.с. 36)

В правовій позиції Верховного суду України від 26.05.2001 щодо розгляду судами окремих категорій судових справ п.13 зазначено, що наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним житловим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 належить однокімнатна квартира АДРЕСА_9 , яка була куплена нею за договором купівлі-продажу від 03.07.2012 року та двокімнатна квартира АДРЕСА_7 , яка була куплена нею за договором купівлі- продажу від 25.06.2012 року(а.с.38).

Згідно наданої інформації Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 30.08.2019 року, що за адресою: АДРЕСА_2 відсутні зареєстровані особи (а.с.39).

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, в судовому засіданні на підставі належних, допустимих та достовірних доказів встановлено, що постійне місце проживання позивача ОСОБА_1 у квартирі за АДРЕСА_1 , з жовтня 2018 року не знайшло підтвердження доказами. У спірній квартирі разом з ОСОБА_3 проживала і продовжує проживати ОСОБА_7 донька позивача із своєю сім`єю. Позивачка ОСОБА_1 зберігає за собою право користування іншими жилими приміщеннями та в спірній квартирі не проживає. Тому, на підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог щодо визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 , слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права користування відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 27.02.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко