Справа № 471/758/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю:

секретаря Калайди К.В.,

представника позивача Хмельницького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

04.09.2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк, кредитодавець або позивач), звернувшись до Братського районного суду Миколаївської області, пред`явило до ОСОБА_1 вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

02.10.2013 року сторони у простій письмовій формі, уклали кредитний договір (далі - Договір) № б/н, який за своєю сутністю є договором приєднання, оформивши це Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Крім названої анкети-заяви, складовими договору є Умови та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/.

За Договором, Банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (далі кредит) у розмірі 15 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а той, у свою чергу, повернути кредит, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, та сплачувати проценти на суму залишку заборгованості за кредитом, за ставками, які зазначені в Тарифах Банку і узгоджені з позичальником.

Неналежне виконання сторонами зобов`язання, як наслідок, давало потерпілій стороні право вимагати від порушника неустойки (пені чи штрафу).

Крім наведеного, відповідно до Умов та Правил, кредитодавець в односторонньому порядку на власний розсуд міг змінити ліміт картки, збільшивши чи зменшивши його, в залежності від договірної поведінки позичальника, а також змінити відсоткову ставку кредитування, повідомивши про це позичальника.

Банк повністю виконав умови договору, надавши ОСОБА_1 кредит, в обумовленому сторонами розмірі.

В свою чергу, в порушення умов договору, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.06.2018 року має заборгованість у розмірі 44645,82 грн., з яких:

- 20538,88 грн. тіло кредиту;

- 7728,82 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 13775,94 грн.- нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2102,18 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на наведене, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість.

Розпорядженням в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області від 02.10.2019 року цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 за правилами ст.31 ЦПК України передана на розгляд Арбузинському районному суду Миколаївської області.

21.10.2019 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача Хмельницький А.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання проте в судове засідання не з`явився. На цій підставі, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України в судовому засіданні 24.02.2020 року суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, який складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку»», Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку.

Вказана анкета-заява від 02.10.2013 року містить підпис позичальника, проте не містить суми бажаного кредиту, виду банківської карти, яку бажає оформити на своє ім`я клієнт, в анкеті-заяві не зазначено відсоткової ставки, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містять названі відомості, проте не містять, підпису позичальника, згідно якого можна було б зробити висновок про те, що саме з вказаних показників слід виходити вирішуючи питання про проценти, пеню та штрафи.

Зазначена анкета-заява позичальника підписана 02.10.2013 року, та, відповідно до розрахунку заборгованості і виписки по рахунку клієнта, ОСОБА_1 отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, які використовував та періодично повертав.

Також з до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку клієнта вбачається, що Банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних на залишок заборгованості, потім в односторонньому порядку підвищивши з 01.09.2014 відсоткову ставку до 34,80% річних, а з 01.04.2015 по 30.11.2018 до 43,20% річних.

Відповідно до Умов та правил, кредитодавець в односторонньому порядку на власний розсуд міг змінити ліміт картки, збільшивши чи зменшивши його, в залежності від договірної поведінки позичальника та змінити відсоткову ставку, повідомивши про це позичальника.

Також відповідно до вказаних Умов та правил, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов`язання більш чим на 30 днів, держатель картки сплачує Банку штраф у розмірі 500 гривень, як фіксована його частина, та у розмірі 5% від суми позову, як процентна складова.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, у анкеті-заяві позичальника від 11.04.2013 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею та штрафами за несвоєчасну сплату кредиту за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.04.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контраст», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Контраст», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці - Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

А тому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, штрафів, розмір яких обумовлено в договорі - 500 грн. (фіксована частина) + (процентна складова) - 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів, комісій, які передбачені Умовами надання банківських послуг, у зв`язку з порушенням позичальником строків платежів більш ніж на 120 днів.

Стосовно ж вимоги по стягненню відсотків за користування кредитними коштами, які Банк заявляв, то вона не може бути задоволена, оскільки у справі немає доказів тому, що розмір і порядок їх сплати, були сторонам узгоджені. Відомостей про протилежне, у справі немає, ні в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ні в наданих позивачем ксерокопіях названих документів, які б містили підписи позичальника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Окремо слід зазначити, що згідно з вимогами частини першої статті 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Разом з тим розрахунок заборгованості за договором від 11.04.2013 року, позивачем зроблено не за ставками НБУ, а відповідно до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тобто підставами позову були вказані умови та Правила. Тому виходячи з положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглянув спір відповідно до заявлених вимог. Наведене не позбавляє позивача права заявити вимоги про стягнення процентів відповідно до приписів частини першої статті 1048 ЦК України.

Щодо вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту то вона підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 згідно виписки по рахунку клієнта та розрахунку заборгованості користувався позиченими грошима, знімаючи готівку та повертаючи її, проте в меншому розмірі, таким чином станом на дату пред`явлення позову сума боргу за тілом кредиту становить 20538,88 грн., яку належить стягнути з відповідача.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 20538,88 грн. що становить заборгованість за тілом кредиту.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 810,52 грн. (вимоги Банку задоволені на 46%) сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2013 року в розмірі 20538 (двадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 88 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 810 (вісімсот десять) грн. 52 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.О.Догарєва