ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6554/20 Справа № 210/1713/20 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне аціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року, ухваленого суддею Ступак С.В. у м. Кривому Розі, відомості щодо складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 02.11.1972 року по 26.04.2007 року він пропрацював на різних посадах, на підприємстві НКЗК та КДМГК «Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок неналежних умов праці, отримав професійне захворювання з діагнозом: туговухості. Висновком МСЕК від 11.06.2015 року, позивачу встановлена 5 % втрати працездатності по туговухості. При повторному переогляді висновком МСЕК від 23.05.2017 року позивачу було встановлено 15% втрати професійної працездатності 15 % по туговухості з 23 травня 2017 року - безстроково.У зв`язку з наявністю професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 70 845 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 35 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та судовий збір на користь держави в сумі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, які мають значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленої в позові. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, безстоковість вимушених негативних змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий ріг» просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів, які містяться в трудових книжках виданих на ім`я ОСОБА_1 , останній з 02.11.1972р. по 01.10.1973р. працював на посаді електрослюсаря з ремонту гірничого обладнання з 01.10.1973р. по 01.06.1975р. на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі НК «ГЗК»; з 01.06.1975р. по 19.09.1975р. на посаді на посаді виконуючого обов`язки гірничого майстра екскаваторної дільниці №3 рудника НКГЗК»; з 19.09.1975р. по 26.07.1979р. на посаді майстра відвальної дільниці №2 рудника НКГЗК»; з 26.07.1979р. по 02.02.1983р. на посаді помічника машиніста екскаватора в кар`єрі рудника НКГЗК»; з 02.02.1983р. по 01.06.1983р. на посаді гірничого майстра виробничої екскаваторної дільниці №6 в кар`єрі НКГЗК»; з 01.06.1983р. по 06.12.1983р. на посаді заступника начальника виробничої екскаваторної дільниці №3 в кар`єрі НКГЗК; з 06.12.1983р. по 20.02.1984р . на посаді гірничого майстра виробничої екскаваторної дільниці №3 в кар`єрі НКГЗК»; з 20.02.1984р. по 26.09.1984р. на посаді заступника начальника екскаваторної дільниці №2 кар`єру №3 НКГЗК»; з 26.09.1984р. по 11.02.1985р. на посаді гірничого майстра кар`єру №3 РУ НКГЗК»; з 11.02.1985р. по 01.04.1985р. на посаді гірничого майстра в кар`єрі №3 НКГЗК»; з 01.04.1985р. по 02.01.1986р. на посаді гірничого майстра виробничої дільниці №3 кар`єра №2 біс відділу капітального будівництва рудника НКГЗК»;з 21.04.1994р. по 03.01.1995р. на посаді помічника машиніста екскаватора кар`єру №3 Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату; з 03.01.1995р. по 14.05.2002р. на посаді заступника начальника виробничої дільниці №2 в кар`єрі КДГМК «Криворіжсталь»; з 14.05.2002р. по 23.05.2003р. на посаді майстра гірничого в кар`єрі виробничої екскаваторної дільниці №2 кар`єру №3 КДГМК «Криворіжсталь»; з 23.05.2003р. по 22.02.2005р. на посаді машиніста екскаватора (помічником) в кар`єрі КДГМК «Криворіжсталь»; з 22.02.2005р. по 26.04.2007р. на посаді майстра гірничого в кар`єрі №2 біс виробничо-відвальної дільниці рудоуправління ВАТ КГМК «Криворіжсталь», правонаступником вищевказаних підприємств є ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" . (а.с. 30-37).

Відповідно до висновку МСЕК від 11.06.2015 року, позивачу вперше було визначено ступень втрати професійної працездатності 5% по туговухості. (а.с.10)

При повторному переогляді висновком МСЕК від 23.05.2017 року, позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності по туговухості з 23 травня 2017 року - безстроково. (а.с. 11-12)

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу державної установи «Український НДІ промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 075 від 15.01.2015 року, позивачу встановлено діагноз: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) захворювання професійні (а.с. 21-22)

Згідно Акту форми П-4 №2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2015 року встановлено, що позивач працюючи на різних підприємствах, підпадав під шкідливу дію виробничого шуму через недосконалість робочих місць.

Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, шум, рівень шуму 82-88 дБА при 80дБА, на інших підприємствах зазначених у пункті 16 рівень шуму 89 дБА при 80 дБА.

Відповідно до п. 14 вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (а.с. 13-16)

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). (а.с. 17 - 20, 23 -24, 26 - 29).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту №2 розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 05.02.2015 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота також на підприємстві відповідача ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» впродовж більше 34 років 5 місяців в умовах впливу шкідливої дії виробничого шуму, які перевищували нормативні показники (а.с.13-16).

Отже, роботодавець «Арселор Міттал Кривий Ріг» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня шуму які становили рівень шуму 82-88 дБА при 80дБА, на інших підприємствах зазначених у пункті 16 рівень шуму 89 дБА при 80 дБА., що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить моральні страждання, через зниження слуху, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника позивача в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача як на підприємстві відповідача в умовах підвищеного шуму, більше 34 роки, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 5%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату його здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: