Номер провадження: 22-ц/813/3249/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Гришка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

встановив:

13 вересня 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.06.2016 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ІЛТА» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу (далі ТЗ) «Шкода», державний номер НОМЕР_1 .

12.11.2016 року приблизно о 14 годині 05 хвилин по вул. Розкидайлівська, 19 в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю застрахованого ТЗ «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , та автомобілем «Лексус», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.01.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Враховуючи наявність Договору страхування, водій пошкодженого застрахованого ТЗ «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено Акт огляду транспортного засобу, та 22.11.2016 року складено рахунок-фактуру № АС-0017161, згідно якої вартість ремонту пошкодженого ТЗ складає 76 489,08 грн.

13.12.2016 року власник пошкодженого ТЗ «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування.

12.01.2017 року позивачем складено розрахунок суми страхового відшкодування і Страховий акт по справі Р0035/09118/01/2016/61 на суму 76 489,08 грн.

16.01.2017 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 76 489,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1045 від 16.01.2017 р.

Додатково, на підставі акту надання послуг евакуатора пошкодженого застрахованого ТЗ № 2765, від 01.12.2016 року, позивачем було складено страховий акт на суму 660,00 грн., які 01.03.2017 року було перераховано на користь власника ТЗ.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, виплачений ПрАТ «СГ «ТАС» складає 77149 грн. 08 коп. (76 489,08 грн. + 660,00 грн.), які позивач і просить стягнути з відповідача в порядку регресу, а також відшкодувати сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року позов ПрАТ «СГ «ТАС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача виплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 77149 грн. 08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання щодо скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд ухвалив рішення без належного виклику відповідача ОСОБА_1 в судові засідання, які були призначені на 08 листопада 2017 року і 29 листопада 2017 року.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що повернення поштової кореспонденції з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання» є належним повідомленням відповідача про час і місце судового засідання.

Судом не було враховано що проведення судового засідання з ухваленням рішення без повідомлення відповідача про час і місце судового засідання, є незаконним і таким, що порушує права відповідача на участь його в судовому засіданні і надання суду відповідних доказів і заперечень проти позовних вимог.

У відповідності до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про ату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що за змістом чт. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також у відповідності до ч.2 ст.211 ЦПК України повідомлення учасників даної справи про час і місце судового засідання є обов`язковим, та те, що першим доводом апеляційної скарги є саме неналежне повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового засідання, в якому було ухвалено оскаржуване судове рішення, останнє підлягає безумовному скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.

Що стосується нового судового рішення, то колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2016 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ІЛТА» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є страхування транспортного засобу «Шкода», державний номер НОМЕР_1 .

12.11.2016 року приблизно о 14 годині 05 хвилин по вул. Розкидайлівська, 19 в м. Одесі відбулася ДТП за участю застрахованого ТЗ «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ІЛТА», та автомобілем «Лексус», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.01.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв`язку з цим, факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП від 12 листопада 2016 року, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Враховуючи наявність Договору страхування, водій пошкодженого застрахованого ТЗ «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Шкода», державний номер НОМЕР_1 було проведено його огляд, про що складено Акт огляду транспортного засобу, та 22.11.2016 року складено рахунок-фактуру № АС-0017161, згідно якої вартість ремонту пошкодженого ТЗ складає 76 489,08 грн.

13.12.2016 року власник пошкодженого ТЗ «Шкода», державний номер НОМЕР_1 , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування.

У зв`язку з цим, та у відповідності до вищевказаного Договору добровільного страхування наземного транспорту, 12.01.2017 року позивачем складено розрахунок суми страхового відшкодування і Страховий акт по справі Р0035/09118/01/2016/61, на суму 76 489,08 грн.

16.01.2017 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 76 489.08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1045 від 16.01.2017 р.

Додатково, на підставі акту надання послуг евакуатора пошкодженого застрахованого ТЗ № 2765 від 01.12.2016 року, позивачем було складено страховий акт на суму 660,00 грн., які 01.03.2017 року було перераховано на користь власника ТЗ.

З огляду на викладене, та враховуючи, що загальний розмір страхового відшкодування, виплачений ПрАТ «СГ «ТАС», складає 77149 грн. 08 коп. (76 489,08 грн. + 660,00 грн.), то на думку колегії суддів зазначені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

У відповідності до вищевказаної норми матеріального права особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до іншої особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того, за змістом ст. 993 ЦК України та згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що розмір виплаченого страхового відшкодування не відповідає фактичному розміру заподіяної шкоди, то вони є безпідставними, оскільки в даному випадку мова йде про відшкодування грошових коштів в порядку регресу, які вже виплачені страховиком потерпілій особі, в даному випадку позивачем - ПрАТ «СГ «ТАСС» - на користь ТОВ «ІЛТА», у загальній сумі 77 149,08 грн.

При цьому колегією суддів враховано, що при виплаті страхового відшкодування, позивач виходив із вищевказаного Договору добровільного страхування наземного транспорту № А483795 від 30.06.2016 року, Акту огляду транспортного засобу від 22.11.2016 року та рахунку-фактури № АС-0017161 від 22.11.2016 року, згідно якого вартість ремонту пошкодженого ТЗ склало 76 489,08 грн.

Крім того, за клопотанням представника відповідача адвоката Гришка С.О. від 30.05.2019 року (а.с.100-102), ухвалою суду від 30.05.2019 року (а.с.120-121) у позивача було витребувано Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «СГ «ТАС» і ТОВ «ІЛТА» до 12.11.2016 року.

На виконання ухвали суду, позивачем було направлено належно завірену копію вказаного Генерального договору № А-482798, яка приєднана до матеріалів справи (а.с.126-137).

У п. 11 вказаного Генерального договору вказаний перелік документів, які необхідно надати страховику в разі настання страхового випадку, згідно якого подання такого документу як автотоварознавча експертиза на предмет оцінки вартості завданої матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням колісного ТЗ, не передбачено.

Згідно п.11.4 вказаного Генерального договору для виплати страхового відшкодування, окрім інших документів, достатньо подання калькуляції рекомендованої (або погодженої) Страховиком СТО із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що підлягають заміні, вартості витрачених матеріалів.

Саме зазначена калькуляція, у вигляді рахунку-фактури № АС-0017161 від 22.11.2016 року, окрім інших документів і була надана страховику для складання страхового Акту і виплати страхового відшкодування потерпілій особі.

Таким чином, а також враховуючи, що для відшкодування страхової виплати в порядку регресу, відсутні підстави для призначення автотоварознавчої та автотехнічної експертизи і з`ясування висновку спеціаліста у сфері іншій ніж право, колегія суддів своєю ухвалою від 13.02.2020 року відмовила в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Гришка С.О. у призначенні у справі судової експертизи (ап..с.164-166).

Крім іншого, колегія суддів також зазначає, що з моменту ДТП пройшло більше ніж три с половиною років, а з моменту пред`явлення позову до суду майже два з половиною років, однак відповідач ОСОБА_1 жодним чином не вжив заходів для прийняття участі в з`ясуванні матеріальної шкоди, яка завдана потерпілій особі ТОВ «ІЛТА», та спростувати дані, які маються у вищевказаному рахунку-фактурі № АС-0017161 від 22.11.2016 року, та які на його думку не відповідають дійсності.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що транспортний засіб «Лексус», д.н. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 в момент вчинення ДТП не був застрахований згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому у позивача відсутня альтернатива для пред`явлення позовних вимог також до страхової компанії, в якій повинен бути застрахований вказаний транспортний засіб «Лексус», оскільки такої страхової компанії не існує.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «СГ «ТАС» задовольнити.

Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СГ «ТАС»сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1600 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.3 ч.3 ст. 376,ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року скасувати і прийняти у справі постанову, якою позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Стахова група «ТАС» (м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 65, Код р/р № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ, МФО 380805), виплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 77149,08 грн. (сімдесят сім тисяч сто сорок дев`ять гривень 08 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Стахова група «ТАС» (м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 65, Код р/р № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Київ, МФО 380805), сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра