Справа № 128/1284/20

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
07 вересня 2020 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Жигаровій Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Вказує, що проживає у вищевказаному будинку з 1994 року. З того часу, за власні кошти провела в даному будинку ремонт та перепланування. В належному їй будинку в АДРЕСА_1 крім неї зареєстрована та проживає її мати ОСОБА_3 . Також проживають без реєстрації: донька ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та співмешканець ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 проживає у її будинку без реєстрації з 2004 року. Проживши кілька років відносини між нею та ОСОБА_2 почали погіршуватися. Між ними почали виникати непорозуміння, сварки, ініціатором яких являвся відповідач. Причиною непорозумінь є те, що ми маємо різні характери, погляди на життя. Крім того, відповідач зловживає спиртним і перебуваючи в нетверезому стані вчиняє сварки, бійки. Вказує також, що спільне проживання з відповідачем в її будинку стало зовсім нестерпним, так як ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, в ході яких висловлюється нецензурною лайкою, чим принижує її честь та гідність а також членів її сім`ї. Відповідач перебуваючи в нетверезому стані погрожує позбавити її життя, а також позбавити житла. Траплялися такі випадки, коли відповідач ОСОБА_2 під час сварок застосовував до позивачки фізичну силу, штовхав та бив мене, через що вона змушена була викликати поліцію.
Через вчинення відповідачем протиправних дій відносно неї, позивачка неодноразово зверталася до поліції. Крім того, на протязі 2020 року вона двічі зверталася до правоохоронних органів так як відповідач вчиняв сварки. Така аморальна поведінка відповідача негативно впливає на виховання та розвиток її малолітніх онуків, які стають очевидцями сварок вчинених відповідачем. Позивачка вказує, що ОСОБА_2 взагалі не приймає участі в утриманні будинковолдодіння в належному стані, не платить за електроенергію та газ. Відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди щодо вільного володіння, користування та розпорядження власністю, і крім того, їх співжиття в одному будинку, який належить позивачці на праві власності є неможливим. Крім того, проживання в будинку відповідача, який не є членом сім`ї позивачки перешкоджає їй у влаштуванні свого особистого життя. Вважає, що така ситуація, коли вона, являючись власником будинку, не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним, при тому, що такі перешкоди чинить громадянин, який не є членом сім`ї, є неприпустимою. Добровільно виселитися відповідач не бажає, чим порушуються права позивача як власника будинку.
В судове засідання представник позивача адвокат Білозор О.Л. не з`явився, подав заяви про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю, змін та доповнень не мають. В разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи та не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом є встановленим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.03.2005 року та реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ» від 24.12.2007 року (а.с.6-7).
ОСОБА_1 проживає у вищевказаному будинку з 1994 року, з того часу, за власні кошти я провела в даному будинку ремонт та перепланування, що також підтверджується рішенням Вінницького районного суду від 28.03.2005 року (6-7).
В будинку належному ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає мати позивача ОСОБА_3 , також проживають без реєстрації: донька ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та співмешканець ОСОБА_2 , що підтверджується актом фактичного проживання (а.с.10).
ОСОБА_2 проживає у будинку ОСОБА_1 без реєстрації з 2004 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 104 від 03.02.2020 року (а.с.11).
У зв`язку із вчиненням відповідачем ОСОБА_2 протиправних дій відносно ОСОБА_1 , остання неодноразово зверталася до поліції, що підтверджується листом Вінницького ВП від 13.11.2019 року (а.с.8).
Як вбачається з довідки-характеристики № 105 від 03.02.2020 року виданої виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області на гр. ОСОБА_2 , останній зарекомендував себе з посередньої сторони, зловживає спиртними напоями не працює, скарг не надходило (а.с.9).
Згідно зі ст.ст.41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв`язку з чим суд вважає правомірним звернення до суду позивача, так як зняття з реєстрації у даному випадку, в зв`язку з наявністю спору між сторонами, може бути вирішено лише виключено шляхом постановлення судового рішення суду.
При цьому, доказами підтвердження та спростування обставин визначених у позові є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта ( ст.76 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Відтак, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду, надавши належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав проживати в будинку, що належить ОСОБА_1 , яку проігнорував.
Суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтями 150, 155 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
В силу ст. ст.71, 72 ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, під порушенням правил соціалістичного співжиття слід розуміти скоєння умисних дій, пов`язаних з ігноруванням загальноприйнятими нормами спільного мешкання людей в квартирі, будинку. Це вчинення різного роду скандалів, дебошів, нанесення образ, навмисне створення перешкод в користуванні підсобними приміщеннями і т.д.
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року зі змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - «При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖЕК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Достатньо, що поведінка винного була предметом розгляду, визнана антигромадською і йому запропоновано її припинити. Разом з цим не потребується, щоб до винного передчасно були застосовані і заходи попередження, і заходи громадського впливу. Достатньо будь-яких з них. Якщо і після прийняття їх, поведінка винного не змінилася, виникає необхідність звернення до суду з позовом про виселення його.
Згідно зі ст. 157 Житлового кодексу України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.
Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Верховний Суд у Постанові від 22 січня 2020 року по справі № 679/1657/18 дійшов правового висновку, який полягає у тому, що для вирішення справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР важливим є те, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.
Як вбачається з матеріалів справи, які узгоджуються між собою та не суперечать матеріалам справи, а саме, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, вчиняє дії, які роблять неможливими для інших членів сім`ї проживання з ним в одному житловому будинку, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки.
Частиною 3 статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Право на житло є одним з найбільш природних і невід`ємних прав людини. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло, але це право, як і кожне інше, має преюдиціальне значення, якщо може бути реалізоване. А право кожного захищати свої права і свободи, права і свободи інших осіб від посягань найчастіше реалізується певними компетентними органами. Серед різноманітних національних механізмів і засобів забезпечення прав і свобод людини поширеним є судовий захист.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та виселення відповідача ОСОБА_2 із житлового будинку без надання йому іншого житлового приміщення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Відповідно до п/п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом про виселення позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн. (2102,00 грн *0,4) (а.с. 1), отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 116, 157 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 19, 81, 89, 259, 263-265, ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задоволити.
Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 08.09.2020 року.

Учасники судового провадження:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя І.А. Ганкіна