ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6543/20 Справа № 210/1937/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року, яка прийнята суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повний текст ухвали складений 08 травня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним.

09 квітня 2019 року позивачем заявлено клопотання про призначення посмертної судово психіатричної експертизи.

28 лютого 2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово психіатричної експертизи залишено без задоволення.

Клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На думку апелянта, суд першої безпідставно закрив провадження у даній справі, оскільки не взяв до уваги, що позивач є рідним сином спадкодавця, від спадщини він не відмовлявся, проте відповідач заперечує проти заявленого ним позову, тому існує спір між сторонами, який не врегульовано та невизначено права та обов`язки сторін.

Вважає, що суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово психіатричної експертизи, так як у справах про визначення заповіту недійсним з мотивів того, що особа не могла розуміти значення своїх дітей та керувати ними призначання зазначеної експертизи є необхідним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ОСОБА_2 зазначає про те, що ухвала суду постановлена з дотриманням матеріального та процесуального права, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін .

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним ОСОБА_1 не є стороною по справі, оскільки з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, доказів оскарження в судовому порядку свого права щодо прийняття спадщини або визначення додаткових строків щодо можливості звернення до нотаріуса для прийняття спадщини суду не надав, тому не реалізував своє право на спадщину.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 оспорюється право відповідача ОСОБА_2 на спадщину за заповітом, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмета спору у даній справі.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Залишаючи без задоволення клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки судом встановлено відсутність предмету спору, тому немає правових підстав для призначення зазначеної експертизи.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено наявність предмету спору у даній справі, тому залишення без задоволення клопотання позивача про призначення посмертної судово психіатричної експертизи є передчасним.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року - скасувати.

Повернути цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: