РІШЕННЯ

Іменем України

10.02.2020 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Марків Ю.С.

при секретарі Цунівській А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування та пені, -

В С ТА Н О В И В:

позивач звернувся в суд із позовом про стягнення страхового відшкодування та пені. Свій позов мотивує тим, що 01 травня 2016 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2103», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на дерево. У результаті ДТП пасажири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, які призвели до смерті пасажирів. 23.10.2018 року ТзОВ «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подала до ПАТ «СК «Країна» заяву про виплату страхового відшкодування. Заява передбачала вимогу виплатити 8 700 грн. відшкодування моральної шкоди та 52 200 грн. відшкодування на утримання ОСОБА_1 та 8 700 грн. відшкодування моральної шкоди та 4475 грн. відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 . 23.11.2018 року та 12.12.2018 року відповідач надіслав листи №10738 про виплату 16 345 грн. та №11433 про доплату 5800 грн. Однак, станом на дату подання позовної заяви відповідач не сплатив страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 52 200,00 грн. ОСОБА_1 . Позивач вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі необгрунтованою, безпідставною та такою, що грубо порушує права Позивача на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно ч.2 ст.27 даного закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата станом на дату ДТП становила 1450 грн. Таким чином, Відповідач зобов`язаний відшкодувати 52 200 грн. (36 х 1450 = 52 200) витрат на утримання. Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням пені за весь час прострочення, становить 57989,20 грн., з яких 52200грн. - основного боргу, 5789,20 грн. - пеня. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому посилаються на необґрунтованість даної позовної заяви, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а розгляд справи провести у його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, зокрема а.с.64, 65,68,70,72,76,78,80,84, 85, 90,91, 94, 95 в судові засідання 20.06.2019, 25.07.2019, 19.09.2019, 18.10.2019, 22.11.2019, 20.12.2019, 10.02.2020 не з`явились.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2019 на підставі ч. 4 ст. 81 ЦПК України зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати докази подання до ПАТ «Страхова компанія «Країна» документи, які підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розмір пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, однак така ухвала позивачем проігнорована.

Зазначена ухвала двічі скеровувалась, як позивачу так і його представнику і така ними отримана (а.с. 73,74,75,76,78,80,82,83,90,91,94,95). Однак, вимоги такої ухвали ними не виконані. Відтак, суд вважає, що наявних у справі матеріалів є достатньо для її розгляду у відсутності позивача та його представника.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте направив відзив на позовну заяву, в якому посилається на необґрунтованість позовної заяви, та просить суд відмовити в її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, визначив наступні правові норми, що їх регулюють та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 травня 2016 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2103», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на дерево. У результаті ДТП пасажири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, які призвели до смерті. Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2016 року, визнано водія транспортного засобу марки «ВАЗ 2103», з номерним знаком НОМЕР_1 , ОСОБА_7 .

Цивільно-правова відповідальність винуватця на момент події була застрахована в ПАТ «СК «Країна».

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 07.06.2016 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є пенсіонером.

Згідно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 .

Як вбачається із вироку Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

23.10.2018 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подала в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» заяву про виплату страхового відшкодування. Заява передбачала вимогу виплатити 8 700 грн. відшкодування моральної шкоди та 52 200 грн. відшкодування на утримання ОСОБА_1 та 8 700 грн. відшкодування моральної шкоди та 4475 грн. відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 . У відшкодуванні шкоди, заподіяної смертю потерпілого (втрата годувальника) було відмовлено.

Як вбачається із довідки виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №01-16/13/5/222 від 25.09.2018 року, на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою реєстрації останнього АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_5 , натомість позивач ОСОБА_1 , згідно матеріалів позову, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

Стаття 27 ч.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Однак, матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату, а також відсутні належні та допустимі докази перебування позивачки на утриманні свого покійного сина.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

В матеріалах справи відсутні докази про те, чи син позивача працював і отримував хоча б якийсь дохід. Також немає жодних посилань на докази, які б свідчили, що позивач перебував на утриманні свого померлого сина і залежав від його заробітку, а ухвала суду щодо надання таких доказів позивачем проігнорована.

Сам по собі факт родинних зв`язків із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Також матеріали справи не містять доказів фактичних обставин, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі, передбаченою статтею 202 СК України.

Що стосується твердження позивача відносно розрахунку розміру відшкодування шкоди, пені, то суд вважає, що відсутність доказів перебування на утриманні є наслідком безпідставності визначення розміру такого відшкодування.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-78, 81, 137, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування та пені - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Франківський районний суд м. Львова до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.02.2020 року.

Суддя Марків Ю.С.