ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року по справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 листопада 2018 року КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг із водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 28561 грн. 50 копійок та судові витрати у сумі 1762 гривні (а.с. 11).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог КП «Дніпроводоканал» ДМР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.35-36).

В апеляційній скарзі КП «Дніпроводоканал» ДМР, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог (а.с.39-41).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 14). Відповідно до статуту КП «Дніпроводоканал» ДМР, предметом діяльності підприємства є надання послуг водопостачання та водовідведення (а.с. 9). Згідно з наданим суду розрахунком, заборгованість відповідача за надані послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням інфляційного збільшення на 3% річних становить 28561 гривню 50 копійок (а.с. 3-7). Жодних інших документів позивачем суду не надано.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з вимогою до відповідачки про стягнення заборгованості по оплаті послуг із водопостачання та водовідведення, проте жодного доказу, що підтверджує наявність фактичних відносин між сторонами, суду не надав. Крім того, позивачем на підтвердження доводів, викладених у позові, не надано рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року, на яке позивач посилається у своєму позові. Також не надано підтвердження відкриття відповідачу особового рахунку та того, що відповідачка фактично є споживачем послуг, які надає позивач. Отже, всі доводи позивача, зазначені у позові, не знайшли свого підтвердження та не підкріплюються належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

До апеляційної скарги додано копію рішення Дніпровської міської ради №526 від 20 квітня 1995 року та інформаційну довідку стосовно особового рахунку ОСОБА_1 .

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення ст. 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Позивач був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у місцевому суді, однак жодного разу у судове засідання свого представника не направило, процесуальними правами, передбаченими ст. 43, 49 ЦПК України, у повній мірі не скористалося.

Крім того, позивач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника КП Дніпроводоканал та не заперечував проти заочного порядку вирішення справи (а.с.29).

Неприйнятними є дії сторони коли вона долучає до апеляційної скарги нові докази, які необґрунтовано не було подано до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію.

За наведених обставин додані до апеляційної скарги докази не приймаються до уваги , а посилання в апеляційній скарзі, що суд повинен був витребувати необхідні докази самостійно, суперечить чинному ЦПК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Розгляд даної справи не стосується захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, у зв`язку з чим обов`язок суду щодо самостійного витребування доказів відсутній.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, відповідно до якої, споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки в даній справі було встановлено лише відсутність договору, інші належні докази наявності спору між сторонами були надані суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 09 вересня 2020 року.

Судді: