справа № 757/5665/20-ц головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
провадження № 22-ц/824/7963/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року по справі за поданням старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцу Тетяни Вадимівни про примусове проникнення до житла боржника у межах виконавчого провадження № 60816559,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року старший державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцу Т. В. звернувся до суду із поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту рухомих речей, що знаходяться в квартирі для їх подальшої реалізації з метою задоволення вимог стягувача, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Подання обґрунтоване тим, що боржник ОСОБА_1 добровільно не виконує рішення і не надає можливості державному виконавцю здійснити опис рухомих речей в квартирі в рахунок погашення боргу, з метою своєчасного та повного виконання рішення, не являється без поважних причин за викликом державного виконавця.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцу Тетяни Вадимівни про примусове проникнення до житла боржника у межах виконавчого провадження № 60816559 задоволено. Надано дозвіл державному виконавцю Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуці ОСОБА_2 на примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання. При цьому, апелянт зазначає, що до виконавчої служби її не викликали, будь-яких виконавчих документів не отримувала. Судом не враховано, що дане житлове приміщення здано в оренду і в ньому знаходяться речі сторонніх людей, що не мають відношення до виконавчого провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи(а.с.168,170), до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №60816559 відносно боржника ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/6123/19 від 27.11.2019 виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення на користь Товариства ОСОБА_3 коштів в сумі 100 000 дол. США та 9 605, 00 грн.

06 грудня 2019 року державним виконавцем, керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору. Постанову направлено боржнику до виконання (№ рекомендованого відправлення, на адресу: АДРЕСА_1 , 814, згідно відстеження поштових відправлень - вручено адресату (одержувачу) особисто 27.12.2019 на адресу: АДРЕСА_2 , 830 - передано 21.01.2020 в об`єкт поштового зв`язку КИЇВ 175 з індексом 02175, на даний час не вручене (а.с.16-17).

06 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 198, 00 грн.

06 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено, згідно ЕЦП, до виконання в AT КБ «ПриватБанк».

Згідно інформаційної довідки №191842757 від 06.12.2019, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за пошуком по РНОКПП НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ), встановлено, що кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності боржнику (номер запису про право власності 28475087 від 22.10.2018).

Також, міститься запис про іпотеку №30323925 від 16.02.2019 та заборону на нерухоме майно №30323858 від 16.02.2019. Обтяжувачем є ОСОБА_4 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва №757/10200/19-к від 01 березня 2019 року накладено арешт на кв. АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 (номер запису обтяження 30651745 від 04.03.2019).

06 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідний запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№34506810, опис предмета обтяження - все нерухоме майно; №34511825, опис предмета обтяження - кв. АДРЕСА_1 ) та Державного реєстру обтяжень рухомого майна (27292823, опис предмета обтяження - все рухоме майно).

Згідно відповіді МВС від 06.12.2019, транспортних засобів, за боржником, не зареєстровано.

Згідно відповіді ДФС України № від 06.12.2019, про номери рахунків, відкритих юридичними та/або фізичними особами-підприємцями - юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу-підприємця припинено.

Згідно відповіді ПФУ № від 06.12.2019, про осіб-боржників, які отримують пенсії - формації не знайдено.

Згідно відповіді ДФС України № від 06.12.2019, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформації не знайдено.

Згідно відповіді AT КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-191206/1958 від 06 грудня 2019 року постанова про арешт коштів прийнята до виконання. На рахунку НОМЕР_2 достатньо коштів для виконання постанови.

09 грудня 2019 року до ЦНАП Печерської районної в м. Києві державної адміністрації направлено вимогу про заборону проведення реєстрації осіб в кв. АДРЕСА_1 .

09 грудня 2019 року державним виконавцем підготовлено платіжну вимогу про примусове списання грошових коштів з рахунків боржника в AT КБ «ПриватБанк».

09 грудня 2019 року державним виконавцем, з метою забезпечення виконання рішення суду, винесено постанову про арешт коштів боржника. Копію постанови направлено до банківських установ.

12 грудня 2019 року до AT КБ «ПриватБанк» з вх. 603553-ВБ вручено вимогу про розкриття банківської таємниці та платіжну вимогу про примусове списання грошових коштів.

19 грудня 2019 року державним виконавцем підготовлено платіжну вимогу про примусове списання грошових коштів з рахунків боржника в AT КБ «ПриватБанк», яку вручено 19.12.2019 з вх. 635473-ВБ, 635636-ВБ та вх. 635634-ВБ.

Згідно відповіді AT КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-191212/2175 від 23.12.2019 на рахунку кошти наявні.

20 грудня 2019 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 36,15 грн., які перераховані на витрати виконавчого провадження, відповідно до ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження».

10 січня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак здійснити опис рухомого майна боржника, не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю доступу до квартири, про що складено відповідний акт. Боржнику залишено виклик на 15.01.2020 для надання пояснень з приводу невиконання рішення суд чи підтвердження сплати боргу.

23 січня 2020 року державним виконавцем повторно здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , однак здійснити опис рухомого майна боржника, не виявилось можливим, оскільки боржник - ОСОБА_1 , не відчинила двері для проведення виконавчих дій. Боржнику залишено виклик на 24.01.2020 для надання пояснень з приводу невиконання рішення суд чи підтвердження сплати боргу.

Відповідно до відповідей з банківських установ, ОСОБА_1 , не має відкритих рахунків, окрім AT КБ «ПриваБанк» та AT «РАйффайзен Банк Аваль».

Згідно відповідей Держгеокастру - земельних ділянок, за боржником не зареєстровано.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець посилався на те, що ним неодноразово було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити в помешкання останнього для проведення виконавчих дій не виявилось можливим. Боржнику залишено виклик для надання пояснень щодо невиконання рішення суду чи підтвердження сплати судового збору.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.

Частиною 1 ст.28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем його проживання свідчитиме про недотримання прав бути приступнім під час проведення виконавчих дій (ч.1 ст.19 Закону).

Відповідно до положень ч.3 ст.12та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів про те, що боржник був обізнаний про намір вчинити виконавчі дії за місцем його проживання та що боржник зобов`язаний надати доступ до житла у відповідні дати.

Крім того, виконавцем не надано доказів того, що боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду приватного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла.

Враховуючи, що відсутні відомості про повідомлення боржника про вихід виконавця у відповідний час для вчинення виконавчих дій, що не свідчить про ухилення ОСОБА_1 у наданні виконавцю доступу до житла боржника, а відтак, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволенні подання приватного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді AT КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-191206/1958 від 06.12.2019 на рахунку боржника - ОСОБА_1 достатньо коштів для виконання постанови (а.с.34). А відтак, вказане свідчить про можливість державного виконавця здійснити примусове списання грошових коштів з рахунку боржника. Доказів зворотнього суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, іпід час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення є безпідставним та незаконним, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маріуцу Тетяни Вадимівни про примусове проникнення до житла боржника у межах виконавчого провадження № 60816559.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежури