Номер справи 237/1492/19
Номер провадження 2/237/144/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.20 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПрАТ «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2019 року на адресу Мар`їнського районного суду Донецької області за підсудністю з Покровського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ПрАТ «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне.

Між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11797с від 15.11.2013 року. На виконання умов кредитного договору Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у розмірі 12000 гривень, строком на 24 місяці, з 15.11.2013 року по 15.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8% річних. Визначена кредитним договором сума грошових коштів була перерахована на банківський рахунок відповідача.

Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» було укладено договір добровільного страхування кредитів № 26 від 02.12.2013 року.

Відповідач по справі свої зобов`язання за договором № 11797с від 15.11.2013 року належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі, починаючи з березня 2016 року не сплачував.

Позивачем на підставі заяви Кредитної спілки «Українська кредитна спілка» за вих. № 2421 від 05.11.2018 року та доданих до неї документів було складено страховий акт № 267кр від 06.11.2018 року та 08.11.2018 року здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 10433,93 грн.

Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконало покладені на нього Законом та умовами Договору добровільного страхування кредитнів № 26 від 02.12.2013 року обов`язки, до ПрАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги у порядку регресу на стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 10433 грн. 93 коп.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження для подання відзиву. 03 липня 2019 року відповідач отримав пакет документів, що підтверджується його особистим підписом (а.с. 46).

20 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. Крім того, 27 січня 2020 року від відповідача по справі надійшло доповнення до відзиву. Також, 27 січня 2020 року від відповідача по справі на адресу суду надійшла «правова позиція», що за змістом є цілковито ідентичною доповненню до відзиву.

Відповідно до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вказаного, поданий відповідачем відзив щодо позову є, таким, що пред`явлений до суду з пропуском строку на вчинення відповідної процесуальної дії, у зв`язку з чим залишений без розгляду, а відтак не приймається судом до уваги під час розгляду справи та оцінки доказів.

Водночас, у відзиві, доповненні до відзиву, та «правовій позиції» відповідач зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності на реалізацію свого суб`єктивного права на подання позову у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №11797с.

Згідно п.п. 1.1. та 1.2. Кредитного договору №11797с Кредитодавець (Кредитна спілка «Українська кредитна спілка») надає, а Позичальник приймає у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі на умовах, встановлених Кредитним договором, з дотриманням вимоги повернення коштів та сплати процентів у визначені договором строки у розмірі 12000,0 грн. строком на 24 місяці з 15.11.2013 по 15.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 28.8 % річних. Проценти є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту.

Пунктом 3.1. кредитного договору №11797с встановлено , що видача кредиту проводиться в національній валюті України в безготівковій формі з поточного рахунку Кредитодавця. За дорученням Позичальника суму кредиту Кредитодавець: 12000 грн. перераховує на рахунок, відкритий в ТВБВ № 10004/0551 філії-Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь позичальника ОСОБА_1 .

Копією платіжного доручення № 26301 від 15 листопада 2013 року підтверджується, що Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» перерахувала в ТВБВ № 10004 № 10004/0551 грошові кошти у сумі 12000 грн., призначення платежу: перерах. грош. кошти для видачі готів. по к/дог № 11797с від 15.11.13 на ім`я ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 о/р НОМЕР_2 ТВБВ № 10004/0551 12000,00 грн. без ПДВ.

Згідно Додатку №1 до кредитного договору №11797с позичальнику ОСОБА_1 встановлено графік повернення кредиту 15 числа кожного місяця з встановленням щомісячної фіксованої суми платежу у розмірі 788 грн. (500 грн. тіло кредиту, 288 грн. відсотки).

Як вбачається з копії виписки по рахунку позичальника, наданої позивачем, від 08 листопада 2018 року № 2428 ОСОБА_1 не здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором № 11797с від 15.11.2013 року в період з 03.03.2015 року 22.10.2015 року, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 11797с від 15.11.2013 року. Водночас, в період з 15.11.2013 року по 03.03.2015 та з 22.10.2015 року по 24.02.2016 року відповідач сплачував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11797с від 15.11.2013 року.

Копією виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої відповідачем, підтверджується факт внесення у повному обсязі грошових коштів з 05.12.2013 року по 06.10.2014 року на виконання кредитного договору №11797с.

02 грудня 2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» (Страхувальник) та ПрАТ «Українська страхова компанія» (Страховик) було укладено договір добровільного страхування № 26, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного договору добровільного страхування.

Пунктами 1.2. та 1.3. Договору добровільного страхування № 26 визначено, що предметом договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані Страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення Позичальником Страхувальнику суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів. Страховик здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між Позичальниками-пенсіонерами (у т.ч. працюючими) та Страхувальником, згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між Страхувальником та Страховиком.

Копією посвідчення серії НОМЕР_3 , дата видачі 10.01.2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 є пенсіонером, вид пенсії за віком.

Відповідно до п.п.2.1 і 2.1.1., 2.1.2. Договору добровільного страхування кредитів, страховим випадком по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («з відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі: якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу або якщо кредитор не одержав обумовлений Кредитним договором останній за графіком платіж протягом 3 днів після настання строку сплати останнього платежу, передбаченого Кредитним договором.

Приписами п. 5.1. Договору добровільного страхування кредитів № 26 визначено, що страхувальник повинен повідомити про настання страхового випадку та направити Страховику заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного кварталу відповідного року, в якому настав страховий випадок з додаванням документів згідно з переліком.

З копії заяви № 2421 від 05 листопада 2018 року вбачається, що Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» просить ПрАТ «Українська страхова компанія» здійснити страхову виплату у зв`язку з настанням страхового випадку: «повне або часткове неповернення позичальником страхувальнику суми кредитну та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни» за відомостями, вказаними в таблиці, зокрема № з/п 7 ПІБ позичальника ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , № кредитного договору 11797с, дата кредитного договору 15.11.2013 року, сума до сплати 10433,93 грн.

У відповідності до пп.4.4.6 Договору добровільного страхування кредитів № 26 протягом 5 робочих днів після отримання від Страхувальника заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків, Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії страхового акту № 267кр від 06.11.2018 року вказаний страховий акт було складено у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором №11797с від 15.11.2016 року, а саме: частковим неповернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом у встановлений кредитним договором строк. На підставі наданих документів та проведеного розслідування прийнято рішення про здійснення страхової виплати у розмірі сума заборгованості 10433,93 грн., виплата 10433,93 грн.

Згідно копії довідки № 2453 від 09 листопада 2018 року у зв`язку з настанням страхового випадку ПрАТ «Українська страхова компанія» було здійснено КС «Українська кредитна спілка» страхову виплату за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , кредитний договір № 11797с від 15.11.2013 року в сумі 10433,93 грн, страхову виплату було здійснено 08.11.2018 року.

Як вбачається з платіжного доручення № 596 від 08 листопада 2018 року ПрАТ «Українська страхова компанія» сплатило на рахунок КС «Українська Кредитна Спілка» грошові кошти у розмірі 10433,93 грн., призначення платежу страхова виплата за актом № 267кр від 06.11.18 р. ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за договором № НОМЕР_4 УКС 2013.

Пунктом 5.7. Договору добровільного страхування кредитів № 26 встановлено, що до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за вказаним договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке Страхувальник має до Позичальника згідно з умовами Кредитного договору.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, вказує, що правовідносини між позивачем та відповідачем мають характер регресивних вимог та саме в порядку регресу відшкодовується завдана позивачем матеріальна шкода.

З вказаним твердженням позивача про характер спірних правовідносин, виниклих між сторонами по справі, суд не погоджується з огляду на наступне.

Приписами ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Вказане положення ЦК України кореспондується з ст. 27 Закону України «Про страхування» згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у правовідносинах, врегульованих ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

В той же час, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України і ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь Кредитної спілки «Українська кредитна спілка» страхового відшкодування, засновані на суброгації, а положення, які регулюють відшкодування завданої шкоди в порядку регресу застосуванню в даному випадку не підлягають.

Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. ст.1049,1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

На виконання умов кредитного договору № 11797с від 15.11.2013 року, КС «Українська кредитна спілка» надало Гусєву А.О., а останній отримав кредит у розмірі 12000 гривень.

В свою чергу, ОСОБА_1 в добровільному порядку виниклу та непогашену заборгованість за кредитним договором № 11797с від 15.11.2013 року не погасив у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед КС «Українська кредитна спілка».

Розраховуючи розмір заборгованості ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Кредитним договором № 11797с від 15.11.2013 року встановлено, що нарахування процентів за договором відбувається за кожний фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту (до 15.11.2015 року), так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування Позичальником наданими грошовими коштами (п.п. 3.2, 3.4, 3.6).

Разом з тим, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З виписки по рахунку, долученої позивачем до матеріалів справи, вбачається, що Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» продовжувала нараховувати проценти за користування відповідачем кредитом після 15.11.2015 року. Станом на 03.03.2015 року відповідачем по справі було сплачено тіло кредиту на суму 10112,69 гривень, залишок заборгованості по кредиту становить 1887,31 гривень, що відображено в виписці з рахунку позичальника, а правильність розрахунку перевірено судом. Наступною датою внесення грошових коштів на виконання кредитного договору № 11797с від 15 листопада 2013 року є 22.10.2015 року, розмір погашення становить 800 гривень, вся сума погашення зарахована на погашення процентів за кредитом, розмір яких станом на 22.10.2015 року становить 2206,51 грн, що є вірним, водночас суд не погоджується з підвищенням з боку Кредитної спілки «Українська кредитна спілка» розміру заборгованості за тілом кредиту з 1887,31 гривні до 3293,82 гривні, оскільки вказане підвищення заборгованості за тілом кредиту не обумовлено умовами кредитного договору. Таким чином станом на 15.11.2015 року відповідач по справі має заборгованість за кредитом, що складається з наступного: 1624,32 гривні заборгованість за процентами (1406,51 (2206,51-800) гривень залишок заборгованості за процентами, та 217,81 (23 дні х 9,47 гривень щоденного проценту) гривень заборгованість за процентами за період з 23.10.2015 року по 15.11.2015 року) та 1887,31 гривня заборгованість за тілом кредиту. Внесені відповідачем з 23.11.2015 року грошові кошти у сукупності 3400 гривень (800 гривень 23.11.2015 року, 850 гривень 18.12.2015 року, 850 гривень 19.01.2016 року та 900 гривень 24.02.2015 року) необхідно спочатку зарахувати в суму погашення заборгованості по процентам, що становить 1624,32 гривні, а решта суми у розмірі 1775,68 (3400-1624,32) гривень повинна бути зарахована в суму погашення заборгованості за тілом кредиту, що становить 1887,31 гривень.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 111,63 грн.

Відомості про нарахування Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» процентів за порушення договору або будь-яких інших штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору у матеріалах справи відсутні.

Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» набуло право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право кредитор КС «Українська кредитна спілка», тобто на суму заборгованості 111 грн. 63 коп., тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь ПрАТ «Українська страхова компанія» слід стягнути заборгованість у зазначеному розмірі.

20 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, 27 січня 2020 року від відповідача на адресу суду надійшло доповнення до відзиву та «правова позиція» в яких відповідач зазначає про пропущення позивачем строків позовної давності у зв`язку з чим просить застосувати правові наслідки спливу такого строку та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо застосування правових наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Відповідно до ст.. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 ст. 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, при суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову в т. ч. щодо часу виникнення права на позов.

З метою встановлення дати настання страхового випадку суд вважає за необхідне звернутись до п. 2.1.1. та п. 2.1.2. Договору добровільного страхування кредитів № 26, якими визначено які ж самі події відносяться до страхових випадків. Так, відповідно до вказаних умов Договору добровільного страхування кредитів № 26 Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі: якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу або якщо кредитор не одержав обумовлений Кредитним договором останній за графіком платіж протягом 3 днів після настання строку сплати останнього платежу, передбаченого Кредитним договором.

З копії страхового акту № 267 кр вбачається, що страхова виплата здійснена у зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором, а саме часткове неповернення суми кредиту та процентів у встановлений Кредитним договором строк. Таким чином, вказане у копії страхового акту № 267 кр формулювання страхового випадку не надає можливості чітко визначити чи настала страхова подія, визначена п. 2.1.1. або ж п. 2.1.2., оскільки відповідачем по справі дійсно з 03.03.2015 року по 22.10.2015 року не сплачувались платежі на виконання кредитного договору, також Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» протягом трьох днів після закінчення строку дії договору, а саме 15.11.2015 року, не отримала останній за графіком платіж.

Оскільки Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» протягом десяти днів не одержала суми трьох послідовних платежів за кредитним договором № 11797с згідно з додатком № 1 до кредитного договору, а саме 15.04.2015 року, 15.04.2015 року та 15.05.2015 року, то перебіг строків позовної давності за п. 2.1.1. Договору добровільного страхування кредитів № 26 починається 26.05.2015 року та закінчується 26.05.2018 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовною заявою 28.02.2019 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Оскільки Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» не одержала останній за графіком платіж, який згідно додатком № 1 до кредитного договору № 11797с визначено 15.11.2015 року, протягом трьох днів після настання строку сплату останнього платежу, то перебіг строків позовної давності за п. 2.1.2. Договору добровільного страхування кредитів № 26 починається 29.11.2015 року та закінчується 29.11.2018 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовною заявою 28.02.2019 року, тобто поза межами строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, у зв`язку з чим суд, на виконання приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням заявленої відповідачем вимоги про застосування правових наслідків спливу строків позовної давності, відмовляє в задоволенні позову ПрАТ «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Також, суд зауважує, що позивач не просить суд поновити строк позовної давності як такий, що пропущений з поважних причин, жодного пояснення про причини пропуску позовної давності позивач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд, з врахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору, понесених при подачі позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, пунктом 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ПрАТ «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Донецький апеляційний суд через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.Ю. Кучко