Справа № 572/1648/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи Сарненська міська рада Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_7 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом в якому просить звільнити самовільно зайняту відповідачами частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розташовану в АДРЕСА_1 і знести самовільно встановлену огорожу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2007 року, він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Після чого, згідно розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), він набув право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровим номером: :01:033:0198 Однак, повноцінно користуватися належним йому майном не можу, так як сусіди ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , без будь-яких на те правових підстав, самовільно захопили частину земельної ділянки, якою користуються по теперішній час. Зокрема, відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки, довжиною близько 17 метрів погонних та шириною 60 см., та встановили відповідну огорожу. З метою врегулювання цього земельного спору він звертався до органів місцевого самоврядування та органів державного архітектурно-будівельного контролю, але вирішити це питання у досудовому порядку йому не вдалося, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.07.2017 року провадження у справі було відкрито.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі подали письмові заперечення, згідно яких просять в задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Вказують, що в поданих документах відсутні докази, які підтверджують твердження позивача.

Ухвалою від 13.09.2017 року за клопотанням позивача було залучено до участі в справі співвідповідача ОСОБА_6 .

Ухвалою від 17.11.2017 року було задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі в справі в якості у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_8 .

Ухвалою від 21.02.2018 року було задоволено клопотання представника позивача та призначено судову земельно-технічну експертизу, а провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи по справі.

Ухвалою від 11.09.2019 року провадження у справі було відновлено.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених у ньому.

Відповідачі та їх представники в задоволенні позову просили відмовити з підстав його необґрунтованості.

Сарненська міська рада в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач змінює межі земельної ділянки, в свою користь.

За клопотанням представника позивача судом було допитано в якості свідка: ОСОБА_9 , яка дала показання про те, що в них на земельній ділянці за літньою кухнею стояла маленька огорожа, яку знесла ОСОБА_3 , оскільки їй не вистачало однієї сотки землі. Пізніше вона встановила свою огорожу, в зв`язку з чим, вони не мають можливості обслуговувати приміщення літньої кухні. Також за його клопотанням було допитано свідка ОСОБА_10 , який показав, що він був начальником відділу та підписував проектну документацію, більш детально вже не пам`ятає дану ситуацію, але сказав, що не міг підписати документацію, яка не відповідає обставинам справи.

За клопотанням представника відповідачів було допитано в якості свідка ОСОБА_11 , який дав показання про те, що він є будівельником та встановлював спірний паркан. На місці нового паркану не було огорожі, була просто вбита арматура, а до неї прив`язана сітка, межі паркану він не змінював, а лише забетонував.

За клопотанням представника відповідачів було допитано в якості свідка спеціаліста Сарненської міської ради ОСОБА_12 , який дав показання про те, що в 2016 році надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що сусід захопив частину земельної ділянки, він виїжджав на місце де було встановлено, що металева сітка дійсно була зміщена, що ним було зафіксовано.

25.02.2020 року судом було проведено окрему процесуальну дію: огляд доказів (земельної ділянки) по місцю їх знаходження за адресою: АДРЕСА_2 де було оглянуто спірну земельну ділянку за участю сторін та менеджера ПП «Експерт-Рівне-Земля»

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 та свідоцтво про право на спадщину від 23.05.2007 року (а.с.9,10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76968466 встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.27).

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №591 від 22.12.1999 року встановлено, що ОСОБА_13 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в нього в користуванні з 1967 року, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,10, для ведення особистого підсобного господарства - 0,027 га (а.с.18).

В матеріалах справи на а.с. 19-20 міститься план меж земельної ділянки, згідно якого, з однієї сторони земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою ОСОБА_14 .

Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 23.06.2016 року встановлено, що межі земельної ділянки позивача в натурі (на місцевості) співпадають з існуючою огорожею (а.с.23-24).

Згідно акту встановлення відповідності меж земельної ділянки від 13.06.2016 року встановлено, що земельна ділянка, яка відводиться ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000га, знаходиться в межах фактичного користування та відповідає генеральному плану (а.с.26).

Рішенням Сарненської міської ради від 07.12.2016 року №345 «було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_1 (а.с.26).

Згідно повідомлення Управління ДАБІ у Рівненській області від 23.01.2017 року вбачається, що Головним інспектором будівельного нагляду за зверненням міської ради було проведено позапланову перевірку за адресою АДРЕСА_3 . В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 було проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_4 без затвердженої проектної документації, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, було встановлено, що ОСОБА_3 встановлено огорожу (натягнута сітка по бетонним стовпчикам) (а.с.47).

Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину (а.с.62-63, 78-79).

Згідно повідомлення Сарненської міської ради від 03.10.2017 року адресованого ОСОБА_1 встановлено, що до Сарненської міської ради надходила колективна заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 . Однак, до заяви не було долучено графічні матеріали та правовстановлюючі документи (а.с.107).

Згідно висновку експерта №190730/2 судової земельно-технічної експертизи від 16 вересня 2019 року, яка була проведена згідно ухвали суду, встановлено: що фактична площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 і занаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає площі, яка зазначена в документах на право власності та розробленій технічній документації; що фактичне розташування паркану (огорожі) між земельними ділянками по АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_5 , на відрізку Д-Є не відповідає межі земельної ділянки ОСОБА_1 ; що фактичне розташування паркану (огорожі) між земельними ділянками по АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_5 , на відрізку Д-Є зміщене відносно межі земельної ділянки кадастровим номером :01:033:0198, належної ОСОБА_1 в точці Д на 63 см., в точці Е на 68 см., та в точці Є на 48 см в сторону земельної ділянки позивача. Для приведення паркану у відповідність межі зареєстрованій в Державному земельному кадастрі необхідно перенести паркан спірної межі на відрізку Д-Є (а.с.132-143).

Частина перша статті 4 ЦПК України закріплює право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначені статтею 116 Земельного Кодексу України.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 1 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (стаття 16 ЦК).

Факт самовільного зайняття відповідачами спірної частини земельної ділянки підтверджується висновком експерта. Отже, пояснення відповідачів про те, що вони збудували паркан у відповідності до меж власної земельної - не відповідають дійсним обставинам справи. Таким чином відповідачі допустили порушення прав позивача, а тому позов слід задовольнити.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір, в розмірі 640 грн., що підтверджено наявною у справі квитанцією.

Крім того, у відповідності до вимог частини 2 статті цієї ж статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

30 липня 2019 року на виконання ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року про призначення у цій справі судової земельно-технічної експертизи, між ОСОБА_1 , та ПП фірма "Експерт- Рівне", був укладений Договір № 190730/2, по виконанню робіт по проведенню названої експертизи. Відповідно до пункту 2.1., цього Договору, вартість робіт по проведенню судової експертизи була встановлено в розмірі 7000 грн. На підставі даного Договору та рахунку-фактури № ЕП-0000029, від 30.07.2019 року, 30 липня 2019 року відповідно до квитанції № 36, ОСОБА_1 , оплатив першу половину вартості за проведення експертизи, в розмірі 3500 грн., а згідно квитанції № 186 від 20 серпня 2019 року, він доплатив ще необхідних 3500 грн. Таким чином, за проведення призначеної судом судової земельно-технічної експертизи, ОСОБА_1 , сплати 7000 грн., та 70 грн., за послуги банку, а всього, 7070 грн.

Також, відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 16 жовтня 2019 року та акту приймання-передачі правничої допомоги від 11 грудня 2019 року, ОСОБА_1 , на підставі квитанції № 79 від 11.12.2019 року сплатив 2489 грн., за надання йому правничої допомоги у цій справі та 25 грн., за послуги банку.

Таким чином з відповідачів підлягають стягнення в повному обсязі витрати, які поніс позивач у зв`язку з розглядом даної справи.

На підставі ст. 377, 391 ЦК України, ст.. 78,116,152 ЗК України, керуючись ст.. 76,77,81,82, 263-265, ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи Сарненська міська рада Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_7 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задовільнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 (к.н.:01:033:0198) шляхом перенесення огорожі.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову у розмірі 640 (шістсот сорок) грн., витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи 7070 (сім тисяч сімдесят) грн., документально підтверджені витрати за надання правничої допомоги 2514 (дві тисячі чотирнадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сарненський районний суд Рівненської області.

Повне рішення суду складене 03.09.2020 року.

Суддя: