Справа № 467/255/20 Головуючий у 1-й інстанції Кологрива Т.М.
Провадження № 22ц/812/1360/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

Іменем України

8 вересня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Т.М. Кологривої в смт Арбузинка Миколаївської області об 11 год.40 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 53 003 грн. 56 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_2 10 липня 2018 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти з встановленим лімітом в 15 000,00 грн., у визначені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення простроченої кредитної заборгованості, заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом, в тому числі і у відповідності до положень статті 625 ЦК України, а також штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 067 грн. 70 коп. та 1 588 грн. 90 коп. судового збору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення лише заборгованості за простроченим тілом кредитом, виходячи з того, що відсутні підстави вважати, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, оскільки при підписанні анкети-заяви 10 липня 2018 року з відповідачем не узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України, та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі, залишивши рішення в іншій частині без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та штрафів, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем інформацією про тарифи банку.

Зазначав, що підписання відповідачем анкети-заяви та Тарифів банку свідчить про його згоду з укладенням договору надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Наголошував, що відповідач не оспорював заборгованість, вимог про визнання кредитного договору недійсним не заявляв, тому посилався на презумпцію правомірності правочину.

Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, оскільки такі є первинними документами.

Вказував, що за наведених обставин судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та відсотків нарахованих на прострочений кредит у відповідності до ст. 625 ЦПК України, а також штрафу, оскільки правомірність їх нарахування повністю підтверджена наданими доказами та не суперечить нормам чинного законодавства, але судом помилково не враховано, що боржник прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 1 вересня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2018 року ОСОБА_1 підписано інформаційну довідку, щодо фінансових умов надання платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» з отриманням для використання кредитного ліміту коштів, із зазначенням кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00 грн., та зі сплатою за їх користування сум в розмірі 42% або 43,2% річних на залишок заборгованості за межами пільгового періоду, та 84% або 86,4% річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, а також штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання (а.с.101-102).

Зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 25 липня 2018 року (а.с.102).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Разом з тим, така інформація не є тотожною умовам договору, який сторони підписують та цим підписанням визначають суттєві умови договору кредитування, в тому числі і у відповідності до розділу ІІІ Закону України «Про споживчий кредит».

Відтак, ненадання письмової інформації про умови кредитування (а.с.101-102) до суду першої інстанції та її надання у якості додатку до суду апеляційної інстанції не впливає на визначення конкретних умов кредитування між сторони по справі шляхом підписання анкети-заяви, в тому числі, з огляду на те, що ця інформація містить різні умови кредитування за різними кредитними продуктами, та містить посилання на умови та правила, які за твердженням банка були введені в дію не з 10 серпня 2018 року, а значно пізніше, з 1 квітня 2019 року (а.с.2), що, в свою чергу, викликає певні сумніви у належності такої інформації як доказу по справі стосовно визначених сторонами умов кредитування. Зазначені в копії цієї інформації умови про нарахування прострочених процентів суперечать також і наданим банком у якості доказу витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.12), а тому за положеннями статей 78, 79 ЦПК України, колегія суддів не може вважати цю інформацію достовірним доказом, оскільки вона спростована самим же позивачем за наданими ним на обґрунтування своїх вимог первісними доказами.

Так, 10 липня 2018 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення виду платіжної картки (а.с.10).

Відповідно до виписки з карткового рахунку та довідки АТ КБ «Приватбанк» слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до самостійно встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався.

Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом на 10 липня 2018 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 1 000,00 грн., 11 липня 2018 року його збільшено до 2 000 грн., 13 липня 2018 року - до 4 000 грн., 21 липня 2018 року знижено до 1 000,00 грн., того ж дня збільшено до 3 960,00 грн., 21 серпня 2018 року до 7 000, 00 грн. та до 10 500,00 грн., 31 серпня 2018 року до 12 000,00 грн. та 15 000,00 грн., з встановленням такого ж ліміту на 1 вересня 2018 року, та 13 травня 2019 року зведено до 0,00 грн.(а.с.93-96).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії двох платіжних карток (без визначення їх типу), які були надані позичальнику для користування кредитними коштами починаючи з липня 2018 року і до липня2022 року (а.с.62зв)

Відтак, договір, укладений між сторонами повинен складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.10-11).

Підписання інформаційної довідки з наданням інформації щодо кредитування за декількома видами кредитних продуктів, до укладання договору, хоча і в той же день, що підписана анкета-заява про приєднання, не є безумовним свідченням позичальника щодо обрання ним певного кредитного продукту з певними умовами кредитування.

Тому вимоги щодо узгодження та підписання конкретних умов кредитування при приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, пред`являються не лише загальними умовами, які ставляться для укладення кредитних договорів (глава 71 ЦПК України), але ще і до кредитування фізичних осіб в якості надання кредитів для споживчих цілей (Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживчий кредит»)

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без посилання на дату їх затвердження та час дії, та витяг з Тарифів обслуговування різних видів кредитних карт «Універсальна» (а.с.12-29).

Але усі надані банком документи, які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, позичальником не підписані.

В той же час, незважаючи на такі обставини, позивачем розрахована заборгованість відповідача, спочатку за відсотковою ставкою у 42% річних та з її одночасним збільшенням за прострочення виконання зобов`язання до 84% річних, у якості прострочених процентів та процентів у відповідності до статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим станом на 9 грудня 2019 року банком нарахована загальна сума боргу в 53 003 грн. 56 коп., в тому числі: 40 067 грн.70 коп. - простроченої заборгованості по кредиту, 717 грн. 09 коп. прострочених відсотків за користування кредитом, 9 218 грн. 60 коп. прострочених процентів за положеннями статті 625 ЦК України, а також 500 грн. 00 коп. фіксованої частини штрафу і 2 500 грн. 17 коп. процентної складової штрафу.

З розрахунку вбачається, що у заборгованість за простроченим тілом кредиту банком включені нарахування за процентами за користування кредитом у щомісячному розмірі 3,5 %, які безпідставно погашені за рахунок кредиту в сумі 2877 грн. 09 коп., що призвело до штучного збільшення заборгованості за тілом кредиту на вказану суму, та додаткових нарахувань за процентною ставкою при порушенні умов кредитування, яка банком нарахована з 1 вересня 2019 року в розмірі 7 % щомісячно (84% річних) на суму заборгованості за процентами, які було з 1 вересня 2019 року враховано як сальдо за нарахованими відсотками на прострочці відразу в загальній сумі сальдо за нарахованими відсотками ( 2 877 грн 09 коп. ) (а.с.6-9).

Тому позивачем штучно розраховано прострочене тіло кредиту через його збільшення за рахунок погашення за рахунок тіла кредиту відсотків, які в підсумку першої частини розрахунку були зазначені як заборгованість за нарахованими відсотками, а також нарахування комісії, членських внесків та включення інших платежів які суттєво вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту внаслідок чого було вирахувано прострочене тіло кредиту (а.с.6-9, 94-96).

Разом з тим, рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 40 067 грн. 70 коп. не переглядається, оскільки жодною із сторін не оскаржується.

При перегляді судового рішення в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами та за простроченими процентами з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, а також штрафів колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Між тим, у заяві позичальника від 10 липня 2018 року відсоткова ставка не зазначена.

Відсутні у матеріалах справи і підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення відповідача у будь-якій спосіб про нарахування банком простроченої процентної ставки в 7% на місць або 84% на рік.

За такого судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення заборгованості за простроченими процентами.

При цьому, в порядку перегляду рішення за відмовою у стягненні процентів колегії суддів звертає увагу на хибність розрахунку банком заборгованості за кредитом, який представлений у вигляді двох окремих частин. Так, окрім штучно збільшеної заборгованості за простроченим тілом кредиту з вищевказаних причин, вбачається, що банком було віднесено до простроченої заборгованості за кредитом з 31 серпня 2019 року по 1 вересня 2019 року відразу всю суму заборгованості за кредитом в розмірі 40 027 грн. 70 коп., яка станом на 31 серпня 2019 року навіть за умови включення до тіла кредиту зайвих платежів, складалася з 34 528 грн. 33 коп. заборгованості за поточним тілом кредиту, та 5 499 грн. 37 коп. простроченого тіла. В той же період було віднесено до сальдо за нарахованими процентами на прострочці всю суму відсотків за кредитом, які до того ж було погашено за рахунок кредиту ( а.с.4-7).

Обґрунтування такого підвищення прострочених вимог банком не надано, але з розрахунку можна зробити висновок щодо штучного їх перенесення із загальної заборгованості визначеної станом на 31 серпня 2019 року в нарахування у відповідні колонки розрахунку «тіло кредиту прострочене» та «сальдо за нарахованими відсотками на прострочці» на 1 вересня 2019 року.

Наведене призвело до включення внесених після 1 вересня 2019 року позичальником погашень заборгованості до хибно розрахованих платежів за прострочені, на думку банку, вимоги, а не відсотків за користування кредитом та тіла кредиту.

За перелічених вище підстав, на переконання колегії суддів, місцевим судом вірно відмовлено і в стягненні штрафних санкції.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Щодо поданої до апеляційної інстанції копії попередньої інформації стосовно ознайомлення споживача з видами кредитних продуктів, то вона містить у собі недостовірні відомості, так як вміст та дата ознайомлення з нею позичальника не відповідає періоду введення нових Тарифів банком.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів та прострочених відсотків за користування кредитом відсутні, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підтверджень прийняття позичальником цих умов, а тому неприпустимим прийняттям у якості належних доказів витягу з Умов та витягу з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо повернення кредиту в повному обсязі пов`язується зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Строк дії картки встановлено до липня 2022 року (а.с.62зв), а отже строк дії договору між сторонами, що укладений шляхом підписання анкети-заяви, на час розгляду справи не закінчився.

Тому, на думку колегії суддів, судом вірно відмовлено у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит у відповідності до статті 625 ЦК України.

По-перше, такі проценти нараховані частково на поточні платежі, що виключає підстави для їх застосування у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність боржника виключно за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

По-друге, нарахування банком цього виду процентів за невиконання боржником грошового зобов`язання у зв`язку з прострочкою виконання щодо повернення кредитних коштів не підтверджена відповідними доказами, так як проценти у відповідності до статті 625 ЦК України нараховані за період до 9 грудня 2019 року, тобто в межах строку дії платіжних карток, з якими пов`язані строки виконання зобов`язань щодо повернення позичених коштів.

І в-третіх, банком штучно включено у суму простроченого тіла кредиту проценти у розмірі, визначеному у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, та на яку у подальшому, вже з посиланням на положення частини 2 статті 625 ЦК України, кредитором повторно нараховані відсотки за прострочення грошового зобов`язання у значно більшому розмірі.

Зазначене узгоджується із висновками, які зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року під час розгляду справи № 912/1120/16 провадження № 12-142гс19.

За такого посилання банка в апеляційній скарзі на право кредитора вираховувати проценти на прострочене тіло кредиту у відповідності до статті 625 ЦК України, на рівні процентної ставки, визначеної в Умовах та правилах, також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки їх розмір між позичальником та кредитором не узгоджено, а Умови та правила надання банківських послуг, які містять такі положення, відповідачем не підписані.

Не можуть бути взяті до уваги колегією суддів і доводи банку щодо визнання відповідачем позовних вимог через неоспорення самого факту укладення кредитного договору, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.

Отже, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» і тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення, внаслідок чого у відповідності до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для перерозподілу судових витрат колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова