Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 278/3093/18

провадження № 61-9670св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня 2019 року у складі судді Грубіяна Є. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 30 травня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.77764, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 58 309,30 грн зі сплатою 15,7 процентів річних за користування кредитом, на строк 60 місяців.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 травня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець передав у заставу автомобіль марки DAEWOO Nexia GLE, 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позичальник умови кредитного договору належно не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 18 вересня 2018 року становить

82 123,47 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 32 426,02 грн, заборгованість зі сплати прострочених процентів за користування кредитними коштами - 22 085,85 грн, заборгованість зі сплати строкових процентів за користування кредитними коштами - 237,11 грн, нарахована пеня -

27 374,49 грн.

Посилаючись на наведене, ПАТ «Ідея Банк» просило вилучити у відповідача транспортний засіб, що є предметом застави - автомобіль марки DAEWOO Nexia GLE, 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2011 року № 910.77764 у розмірі 82 123,47 грн звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажом автомобіля тощо).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24 квітня 2018 року у справі

№ 202/29241/13-ц). Відповідно до статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких установлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Встановивши, що позивач не виконав вимоги, передбачені статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та не надав суду витяг з державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності інших обтяжувачів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» залишено без задоволення, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок, а тому обов`язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення в такому випадку виникає у обтяжувача (банка) лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ПАТ «Ідея Банк» на підтвердження виконання вимог статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» надало суду витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 10 січня 2018 року № 57168586, відповідно до якого інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження автомобіля DAEWOO

Nexia GLE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент подачі позову, відсутні. Установивши, що позивач виконав зазначені вимоги закону, апеляційний суд дійшов висновку про дотримання ПАТ «Ідея Банк» порядку звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі рішення суду.

Разом з тим, апеляційний суд вважав, що вимоги позивача не підлягають задоволенню за недоведеності наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої банк просить звернути стягнення на предмет застави, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей щодо руху коштів за рахунком боржника ОСОБА_1 , зокрема, виписки з його особового рахунку за період з 01 січня 2000 року по

19 вересня 2018 року, вбачається, що на момент звернення до суду із зазначеним позовом, у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором. Надана позивачем довідка-розрахунок про заборгованості

ОСОБА_1 у розмірі 82 123,47 грн сама по собі не може свідчити про існування реальної заборгованості. Урахувавши, що зазначена сума заборгованості не підтверджена відповідними доказами та не узгоджується з випискою із особового рахунку відповідача, суд апеляційної інстанції вважав, що довідка-розрахунок не є належним та допустимим доказом відповідно до вимог статей 77, 78 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі

№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Оскільки строк кредитного договору сплив 30 травня 2016 року, а банк звернувся з позовом до суду

16 жовтня 2018 року, апеляційний суд вказав на відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 процентів та неустойки, які нараховані після закінчення строку кредитування.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ «Ідея Банк», що є правонаступником ПАТ «Ідея Банк», у якій заявник просив скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області

від 03 січня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 08 квітня 2019 року, ухвалити нове судове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано не взяв до уваги, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 30 травня 2016 року у нього

наявна заборгованість, що підтверджується випискою по рахунку

№ НОМЕР_3 , відповідно до якої на рахунок позичальника було зараховано кредитні кошти у розмірі 58 309,30 грн, тоді як відповідно до умов кредитного договору позичальник повинен був сплатити загалом 84 650,79 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 58 309,30 грн, заборгованість зі сплати процентів - 26 341,49 грн, однак він сплатив лише 49 085,22 грн, з яких сума сплачених процентів за користування кредитними коштами становить

25 883,28 грн, тобто зазначене свідчить про несплату відповідачем щонайменше заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 426,02 грн та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 180,26 грн. Крім того, апеляційний суд дійшов до безпідставного висновку про те, що строк дії кредитного договору закінчився 30 травня 2016 року, оскільки пунктом 1 параграфу 10 кредитного договору, визначено, що строк дії договору починається з моменту його підписання та до повного виконання сторонами всіх зобов`язань, а тому позовні вимоги банку грунтуються на умовах договору та є доведеними.

У липні 2019 року до касаційного суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому він просив касаційну скаргу АТ «Ідея Банк» залишити без задоволення, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

30 травня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.77764, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 58 309,30 грн зі сплатою 15,7 процентів річних за користування кредитними коштами, на строк 60 місяців.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 травня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець передав у заставу автомобіль марки DAEWOO Nexia GLE, 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Пунктом 1 параграфа 5 договору застави транспортного засобу від 30 травня 2011 року передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, а окрім того - також до настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, у разі настання однієї з обставин: порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором; порушення заставодавцем будь-якого з зобов`язань, передбачених договором; виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету застави; смерті заставодавця; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або цьому договорі; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 2 параграфа 5 договору застави транспортного засобу сторони погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі-покупцю.

Згідно з наданим ПАТ «Ідея Банк» розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 18 вересня 2018 року становить

82 123,47 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 32 426,02 грн, заборгованість зі сплати прострочених процентів за користування кредитними коштами - 22 085,85 грн, заборгованість зі сплати строкових процентів

за користування кредитними коштами - 237,11 грн, нарахована пеня -

27 374,49 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, зараз і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України)

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України передбачено, що застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

За змістом частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» та статті 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частина сьома статті 20Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої та другої статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми підлягають застосуванню з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Аналіз зазначених норм матеріального права та пункту 2 параграфа 5 договору застави транспортного засобу дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі в судовому порядку.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що а ні зазначеними вище нормами матеріального права, а ні умовами договору застави, не передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю від імені власника предмета застави.

Суди попередніх інстанцій на зазначені вимоги закону та умови договору не звернули уваги, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, що не потребує додаткового збирання доказів та їх оцінки, однак невірно застосували норми матеріального права, зазначене дає підстави Верховному Суду вийти за межі доводів і вимог касаційної скарги, та відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк» з інших правових підстав, наведених у мотивувальній частині постанови.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 січня

2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 квітня

2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», правонаступником якого є Акціонерного товариство «Ідея Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко