справа № 367/694/18-ц головуючий у суді І інстанції - Саранюк Л.П.
провадження № 22-ц/824/3185/2020 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , 2005 року народження, у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб. На той час відповідач вже півроку відбував покарання в колонії № 4 у м. Житомир. 05 вересня 2007 року відповідач удочерив доньку позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після удочеріння прізвище дочки було змінено на « ОСОБА_4 ». Протягом майже семи років позивач з дочкою їздили на довготривалі і короткотривалі побачення з відповідачем, возили передачі і ліки. Дитина називала відповідача батьком і вважала його за такого. Проте, позивач бачила і розуміла складний характер відповідача, тому після його звільнення шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду від 25 грудня 2013 року. Дочка проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. На думку ОСОБА_2 у відповідача до її дочки так і не виникли батьківські почуття. Відповідач майже чотири роки після звільнення з місць позбавлення волі не спілкувався і не бачив дочку ОСОБА_4 . Крім того, відповідач не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Після розірвання шлюбу відповідач постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки, не цікавиться її долею, життям, не відвідує її вдома, в школі. Позивач самостійно забезпечує дитині всі необхідні умови для нормального розвитку, навчання та проживання.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що з моменту народження дитини і до 29 березня 2007 року він займався вихованням дитини, однак, через притягнення його до відповідальності таку можливість було втрачено. Після звільнення відповідача з місць позбавлення волі, він намагався підтримувати стосунки з дитиною, утримувати її, приймаючи участь у вихованні. У 2014 році стан здоров`я відповідача погіршився, його було визнано інвалідом другої групи по життєво, а тому він втратив можливість відвідувати дочку через віддаленість місця проживання та фізичну неспроможність віддалених поїздок. При цьому, відповідач намагався виконувати судове рішення про стягнення з нього аліментів. Відповідач зазначає, що на даний час його стан здоров`я стабілізувався, він має місце проживання, де влаштовано місце для дитини, та має намір приймати участь у вихованні дитини. Відповідач не мав можливості виховувати дочку не з власної волі, а за станом здоров`я. Позивач перешкоджала відповідачу спілкуванню з дитиною, забороняючи навіть телефонувати. На даний час відповідач має намір звернутися з заявою до безоплатної допомоги для представлення інтересів щодо встановлення графіку зустрічей з дитиною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що нею надано докази, що підтверджують всі наведені факти ігнорування спілкування і турботи про ОСОБА_4 та мотиви такого прояву поведінки. Удочеріння дитини відбулося з метою покращення умов утримання та зменшення терміну перебування відповідача у тюрмі. Така ж ситуація склалася і з старшою дочкою, яку він удочерив разом з молодшою у тюрмі. Діти народжені забагато років до позбавлення волі відповідача, а удочеріння відбулося лише у місцях позбавлення волі. Відповідач не надав доказів спілкування з дітьми. Доводи відповідача щодо стану здоров`я не відповідають дійсності. Докази щодо заборони зі сторони позивача спілкуватися з дочкою відповідачем не надані. У відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач принижував дитину у школі, розповідаючи учням та керівництву школи, як її батько з особливою жорстокістю вбив людину. Мотиви зі сторони відповідача щодо явної боротьби проти позбавлення батьківських прав викликані лише корисливими мотивами. Оспорювання відповідачем позбавлення його батьківських прав не є доказом його бажання спілкуватися та турбуватися про дочку, оскільки за весь час з моменту виходу з тюрми і з моменту відкриття провадження у даній справі він явно проявив байдуже ставлення і як факт не надав жодного доказу щодо заперечення цього.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 .

Згідно актового запису про народження від 14 січня 2005 року відомості про прізвище дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінено на ОСОБА_3 . Відомості про батька ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 .

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження (а.с.6, Т.1).

14 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5, Т.1).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 грудня 2013 року у справі № 758/10214/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.7, Т.1).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі № 367/1451/17 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15, Т.1).

Згідно довідки № 8 від 02 січня 2018 року, виданої КП «УЖКГ «Ірпінь», ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 а разом з матір`ю та ОСОБА_8 (а.с.14, Т.1).

Згідно акту обстеження умов проживання від 09 січня 2018 року донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 та забезпечена такими умовами: окрема кімната, створені належні умови для розвитку та виховання дітей, є окремі ліжка, місце для навчання та проведення дозвілля. Стосунки, традиції сім`ї: позитивні.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла депутата Ірпінської міської ради від 13 січня 2017 року зі слів заявниці встановлено, що з 25 грудня 2013 року по теперішній час батько двох доньок ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_9 , 1996 року народження, і ОСОБА_3 , 2005 року народження - ОСОБА_1 , 1956 року народження по місцю проживання дітей з`являвся три рази. У вихованні та матеріальному забезпеченні дітей участі не приймав, що засвідчують сусіди (а.с.16, Т.1).

Відповідно до інформаційного листа № 272 від 25 січня 2018 року, виданого Ірпінським навчально-виховним об`єднанням «Освіта» Управління освіти і науки Ірпінської міської ради, вихованням дитини ОСОБА_3 , 2005 року народження, займається мати - ОСОБА_2 . Зі слів класного керівника ОСОБА_10 , батько ОСОБА_1 у школі жодного разу не був, не цікавився навчанням та потребами своєї дитини, оплатою освітніх послуг і ремонту у школі не займався (а.с.18, Т.1).

Згідно довідки керівника Центру робототехніки ОСОБА_11 протягом 2016-2018 років студентка ОСОБА_3 відвідує навчальний заклад центр BOTEON EDUCATION за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Соборна, 137, оплату за навчання, в повному обсязі, здійснює її мати ОСОБА_2 (а.с.50, Т.1).

Постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 24 липня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56798748 з примусового виконання виконавчого листа № 367/1451/17, виданого Ірпінським міським судом Київської області 03 травня 2017 року (а.с.130, Т.1).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 07 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року, виданої Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, заборгованість ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 56798748 становить 64 639 грн. (а.с.163, Т.1).

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 83/7 від 10 квітня 2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.38, Т.1).

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 241/29 від 18 грудня 2018 року внесено зміни до рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 83/7 від 10 квітня 2018 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині зміни дати народження малолітньої ОСОБА_3 з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (а.с.171, Т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки ОСОБА_4 , що виражається у наявності заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду від 13 квітня 2017 року у справі № 367/1451/17. Своєю поведінкою та діями відповідач довів, що насправді не зацікавлений долею дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Від виконавчого комітету Ірпінської міської ради було отримано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частин сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.ст.11-12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лишеза умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З пояснень відповідача, наданих суду апеляційної інстанції, які не заперечуються позивачем встановлено, що відповідач після звільнення в 2013 році з місць позбавлення волі протягом 2014-2016 років приїздив до своєї дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , спілкувався з дитиною, цікавився її справами. У 2015 році за згодою позивача брав свою дитину на відпочинок на море, куди їздив зі своєю сестрою. У 2016 році відповідач водив дитину до лікаря з метою лікування зубів.

Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що він є інвалідом другої групи безстроково, має незадовільний стан здоров`я та в зв`язку з цим має додаткові труднощі у спілкуванні зі своєю дитиною, оскільки він проживає в м. Києві, а дитина в м. Ірпінь.

З пояснень позивача, наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що відповідач неодноразово спілкувався зі своєю дитиною телефоном, їх розмови тривали протягом 10-15 хвилин.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України, заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення

у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, відповідач ОСОБА_1 не втратив інтерес до своєї дитини, намагається брати участь у її вихованні, спілкується з дитиною, яка також спілкується з батьком і не заперечує проти участі батька в своєму житті та вихованні.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

У той же час, позивачем суду не надано доказів, що відповідач навмисно ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів свідомого нехтування батьком своїми обов`язками відносно дочки, а також наявності навмисних дій з невиконання своїх обов`язків батьком.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги той факт, що батько бажає продовжувати спілкуватися з дочкою, остання не заперечувала проти такого спілкування, спілкувалася з батьком, у тому числі, і по телефону, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав - правових підстав для задоволення позову в даній справі немає.

При цьому, сам по собі факт наявності заборгованості зі сплати аліментів не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Матеріали справи містять докази про те, що єдиним доходом відповідача є його пенсія по інвалідності, а, відтак, низькі доходи відповідача, викликані перш за все станом його здоров`я, та неможливість у зв`язку з цим надавати належне утримання своїй дитині не можуть бути підставою до позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків.

У матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затверджений рішення виконавчого комітет Ірпінської міської ради Київської області від 10 квітня 2018 року.

Задовольняючи позов та позбавляючи відповідача батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення в тому числі і наявністю висновку органу опіки і піклування щодо доцільності застосування до відповідача такого заходу.

У той же час, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зі змісту наданого суду висновку органу опіки та піклування вбачається, що він не містить мотивів, які б давали підстави вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, а недостатня участь батька у вихованні дитини викликана умисним та свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

У своєму висновку орган опіки та піклування лише зазначив, що батько ОСОБА_1 не займається вихованням, навчанням, утриманням ОСОБА_4 , за місцем проживання не відвідує, не телефонує. Зі слів малолітньої ОСОБА_3 вона не бачила батька чотири роки. З ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини, але він їх не сплачує (а.с.39, Т.1).

Надаючи зазначений висновок, орган опіки та піклування не з`ясував дійсних обставин справи та справжніх взаємовідносин сторін, не встановив причини недостатнього спілкування батька та дитини, причини недостатнього надання матеріального утримання дитині зі сторони батька, не взяв до уваги стан його здоров`я, розмір отримуваних доходів, а також факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав.

У своєму висновку орган опіки та піклування, обмежившись виключно констатацію зазначених фактів, не зазначив конкретних встановлених обставин, які давали б підстави вважати, що застосування зазначеного найсуворішого заходу впливу буде відповідати інтересам дитини, та не звернув уваги, що сам факт заперечення проти позбавлення батьківських прав, може свідчити про інтерес до дитини ( Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).

При цьому, орган опіки і піклування навіть не з`ясовував причини заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав, а, відтак, надав свій висновок без оцінки необхідності в демократичному суспільстві зазначеного втручання у сімейне життя відповідача, пропорційності такого втручання та відповідності кращим інтересам дитини.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в силу вимог ч. 6 ст. 19 СК України у суду першої інстанції не було підстав погоджуватися з наданим висновком органу опіки та піклування через його не обґрунтованість та невмотивованість.

Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідача як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що застосування до відповідача найсуворішого заходу впливу, а саме позбавлення батьківських прав, є необхідним та буде відповідати інтересам дитини.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову, висновку суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення

В задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.