ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/112/18 Номер провадження 22-ц/814/684/20Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Решетилівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом, у якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 16 листопада 2017 року (зареєстровано в реєстрі за №20846) про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №PLF0SH00000182 від 14 лютого 2006 року в сумі 56149,64 грн та витрат, пов`язаних із вчиненням цього виконавчого напису в сумі 1800 грн таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 лютого 2006 року між сторонами було укладено вказаний вище кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позичальниці (позивачці) споживчий кредит у розмірі 5000 грн на строк до 14.02.2008, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту 1,5% на місяць від суми виданого кредиту. Через складну ситуацію в країні у позивачки виникла заборгованість по кредитному договору і судовим наказом №2-н-138/2008 від 24.10.2008 із нею стягнуто 4778,17 грн, з яких заборгованість по кредиту 2763,31 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом 1494,12 грн, заборгованість по комісії 300 грн, пеня 220,74 грн. Вказувала, що 03.07.2012 із неї повністю стягнуто заборгованість по судовому наказу. У 2014 році відповідач повторно звертався до суду щодо стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, проте йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог. 07.06.2016 Решетилівським районним судом винесено рішення, яким також відмовлено відповідачеві у стягненні із позивачки заборгованості за даним кредитним договором і таке рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської областівід 27.07.2016.

07.02.2018 на адресу позивачки надійшла постанова старшого державного виконавця Решетилівського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Шут Т.О. від 19.01.2018 про відкриття виконавчого провадження із виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 16 листопада 2017 року, яким стягнуто із позивачки на користь банку 56149,64 грн, при цьому позивачці не було відомо про існування такого боргу перед банком і про вчинення виконавчого напису її не повідомляли. Копію виконавчого напису позивачка отримала 07.02.2018 - від державного виконавця. Позивачка вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями, оскільки при його винесенні не перевірено безспірність заборгованості та факт завчасного повідомлення її, як боржника,про наявність заборгованості перед банком. Позивач також зазначає про незаконність стягнення з неї пені та штрафу одночасно, оскільки це є застосуванням подвійного виду відповідальності за одне і те ж саме порушення, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України. Крім того,позивач вказала, що виконавчим написом стягнуто борг, який погашено нею раніше відповідно до судового наказу.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Решетилівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 16 листопада 2017 року (зареєстровано в реєстрі за №20846) про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №PLF0SH00000182 від 14 лютого 2006 року в сумі 56149,64 грн та витрат, пов`язаних із вчиненням цього виконавчого напису в сумі 1800 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6824,80 грн (шість тисяч вісімсот двадцять чотири гривні вісімдесят копійок), а саме 6120 грн витрат на професійну правничу допомогу та 704,80 грн судового збору.

З даним рішенням суду не погодилося акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»та подало на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року скасувати в частині стягнення з Банку судових витрат у розмірі 6120,00 грн. на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в їх стягненні.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконне, оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано суду докази, про те що вона уклала з адвокатом Договір про надання правничої допомоги та не надала належних доказів, що вона дійсно сплатила послуги самозайнятої особи-адвоката за Договором про надання правничої допомоги. Тому вважає, що суд першої інстанції помилково застосував норми статтей 133,137 ЦПК України щодо стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 6120 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання підтримуючи рішення суду першої інстанції та спростовуючи доводи апеляційної скарги, прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін. На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 додано копію договору про надання правової допомоги від 07.02.2018 року.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення з Банку судових витрат на професійну правничу допомогу, та беручи до уваги те, що сторонипогодилися з рішенням місцевого суду в інших частинах прийнятих за наслідками розгляду пред`явленого позову, а тому рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 рокуперевіряється лише в межах доводів апеляційної скарги відповідача,у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України та роз`яснень які містяться у п.п.14-15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наданих матеріалів справи вбачається, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Решетилівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Проте, рішення суду першої інстанції в частині розгляду по суті позовних вимог не оскаржується жодною із сторін, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Вирішуючи по суті апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення місцевого суду в частині стягнення з Банку судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, при подачі позовної заяви до суду ОСОБА_1 окрім вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, прохала суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

З наданих матеріалів справи вбачається, що під час розгляду вказаної справиу суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Оніпко Євген Анатолійович, що підтверджується ордером №107878 на надання правової допомоги від 09.02.2018.

З розрахунку витрат на правову допомогу, вбачається що з 07.02.2018 року по 09.02.2018 року адвокатом витрачено 9 годин 00 хвилин. Таким чином розмір суми наданої адвокатом професійної правничої допомоги станом на 09.02.2018 року становить 6120,00 грн. (1700*40%). На підтвердження понесених витрат, позивач ОСОБА_1 надала квитанцію та акт, які свідчать про понесені витрати в сумі 6120 грн (а.с. 46-48).

Стягуючи з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк`на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, суду першої інстанції, виходив із того, що при зверненні до суду з даним позовом, позивачу була надана адвокатом професійна правнича допомога за послуги якого, відповідно до розрахунку та квитанції від 09 лютого 2018 року позивачем було сплачено 6 120 грн, тому зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, встановивши, що адвокатом ОСОБА_2 . була надана професійна правнича допомога ОСОБА_1 за послуги якої, відповідно до квитанції №17 від 09 лютого 2018 року вона сплатила 6 120,00 грн, тому дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, судом визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому судові витрати, які пов?язані з розглядом справи, відповідно до вимог 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано до суду договір про надання правничої допомоги та не надано належних доказів того, що вона дійсно сплатила послуги адвоката, не заслуговують на увагу, оскільки понесені позивачем витрати на правничу допомогу у даній справі підтверджено належними та достатніми доказами у розумінні вимог ст. ст. 77-81 ЦПК України.

Крім того, позивачем при подачі відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції було надано копію договору про надання правової допомоги від 07 лютого 2018 року.

Тому, беручи до уваги надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, судом було враховано такі обставини як: складність цієї справи; тривалість участі представника позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг).

Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем у цій справі, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

При цьому іншою стороною клопотання про зменшення суми відшкодування зазначених витрат не заявлялося і відповідач не доводив факту їх не співмірності із наданими послугами та складністю справи.

За наведених обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.О. Панченко_______________ В.П. Пікуль