ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 766/20118/17

провадження № 22-ц/819/779/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Приходько Л.А.

секретар: Давиденко І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4

представник органу опіки і піклування Велика А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Гаврилова Д.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки і піклування Суворовського району м. Херсона, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в обгрунтування якого зазначив, що він є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із матір`ю сина ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі він не перебував і не перебуває. На даний період дитина проживає з позивачем, оскільки мати не надавала дитині належного догляду. Зазначав, що в нього є всі необхідні умови для проживання дитини разом з ним та його сім`єю. Натомість відповідач ніде не працює, житла не має, не переймається фізичним та моральним станом дитини. Посилаючись на наведене просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року позов задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції виходив із того, що за місцем проживання батька створено всі необхідні умови для проживання дитини та з урахуванням висновку органу опіки та піклування, вважав, що таке рішення буде відповідати інтересам дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що ОСОБА_1 навмисно повідомив суд невірну адресу її проживання у зв`язку з чим вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи та не мала можливості надати суду свої пояснення.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.12.2017 року ОСОБА_1 має усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_1 .

З 21.01.2017 року позивач працює в ТОВ "Авелекс" на посаді директора та загальна сума його доходу у період з лютого по травень 2017 року складає 144900 грн.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - органу опіки та піклування Суворовського району м. Херсона в інтересах малолітньої дитини доцільно визначити місце проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_1 . Згідно вказаного висновку встановлено, що ОСОБА_3 власного житла не має, місце проживання зареєстровано у Новокаховській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів за адресою: АДРЕСА_1 , але фактичне місце знаходження не відомо. Відповідач тривалий час не займається вихованням дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Така поведінка та ставлення до сина не обумовлена ніякими поважними причинами та свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, ухвалюючи заочне рішення в справі, суд першої інстанції, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилався на ті обставини, що відповідач тривалий час не займається вихованням дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Проте, такі висновки суду були зроблені в порушення принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та не відповідають встановленим обставинам справи.

Під час апеляційного розгляду справи відповідачка пояснила, що справа була розглянута судом першої інстанції без її участі. Вона не була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, і взагалі про наявність такої справи. Адреса її місця проживання була добре відомою ОСОБА_1 , оскільки саме він винайняв квартиру для їх сумісного проживання з дитиною. За твердженнями ОСОБА_3 вона ніколи не ухилялася від виконання материнських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_5 , якого в травні 2017 року без її дозволу від неї забрав позивач. Відповідачка заперечила відомості, викладені у висновку органу опіки та піклування, надані суду першої інстанції, оскільки взяті вони виключно з одного джерела пояснень позивача, який, на її думку, обманним шляхом намагається усунути її від будь-якого спілкування з дитиною. Про наявність даної справи дізналася під час розгляду іншої справи, порушеної за ініціативою позивача про позбавлення її батьківських прав. Після того, як ОСОБА_1 забрав сина, вона неодноразово намагалася його повернути, чи хоча б з ним зустрітися, однак позивач чинив їй перешкоди в цьому, обіцяючи, що сам віддасть дитину, а в подальшому, погрожуючи, що взагалі усуне її від спілкування з сином. Вважає своєю помилкою, що вона офіційно не зверталася до правоохоронних органів чи органів опіки та піклування за допомогою у вирішенні склавшоїся проблеми. В теперішній час вона офіційно працює, проживає з новим чоловіком у незареєстрованому шлюбі та може створити усі умови для належного виховання сина.

Допитані у суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Дерелі ОСОБА_8 підтвердили обставини, викладені відповідачкою щодо відносин між нею та позивачем після зміни місця проживання дитини та щодо намагання ОСОБА_3 вплинути на ситуацію та зустрітися з сином.

Колегія суддів вважає, що факти ухилення відповідачки від виконання своїх материнських обов`язків відносно дитини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

За положеннями статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.3 ч.1), а також розгляд судом справи за відсутності відповідачки, не повідомленої належним чином про дату, час та місце засідання суду (п.3 ч.3), приймаючи до уваги, що свою апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує, зокрема, цією підставою.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішення справи по суті

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, колегія суддів зважує на такі обставини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

В положеннях Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, зазначено про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), і ці положення узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів апеляційного суду витребувала у органу опіки та піклування новий висновок щодо розв`язання спору в справі з врахуванням обставин, які були встановлені під час апеляційного розгляду справи.

Питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_1 було повторно розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Під час розгляду питання було з`ясовано, що малолітній ОСОБА_1 вважає своєю матір`ю ОСОБА_9 дружину позивача, а їх доньок вважає за рідних сестер. Дитина оточена сімейним теплом та любов`ю. За результатами розгляду комісія прийшла до висновку, що в інтересах малолітньої дитини недоцільно змінювати її постійне місце проживання та рекомендовано визначити її місце проживання з батьком ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з наданим висновком органу опіки і піклування та враховуючи вік дитини, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, які не позбавлені батьківських прав, встановивши наявність у позивача належних матеріально-побутових умов для проживання дитини, приймаючи до уваги якнайкращі інтереси дитини щодо її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку у ситуації, яка склалась між її батьками, вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам малолітнього ОСОБА_1 . Визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком в такому віці відповідатиме її інтересам. При цьому колегія суддів враховує тривалість часу, проведеного дитиною разом з батьком, в його оточенні, що є важливим чинником при визначенні найкращих інтересів дитини.

Так дитина, якій на даний час 4,10 років, проживає разом з батьком з малечку (з 1,6 років), що для неї є стійким, спокійним, затишним середовищем. Колегія суддів вважає, що змінювати місце проживання дитини в такому віці не є доцільним, оскільки відібрання дитини та визначення місця проживання з матір`ю призведе до зміни звичного способу життя дитини і в такому віці може призвести до негативних наслідків, які можуть відобразитися на психоемоційному стані дитини.

Також колегія суддів враховує, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє матір дитини права приймати в подальшому активну участь у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, відвідувати та спілкуватися з нею.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з врахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Л.А. Приходько