УХВАЛА

про передачу справи на розгляд до іншого суду

"07" вересня 2020 р. м.Житомир справа № 296/1882/20

провадження № 2/296/2450/20

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Петровська М.В., розглянувши позовну заяву Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради 41 733,47 грн боргу за спожиті послуги централізованого опалення та витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.03.2020 (суддя Адамович О.Й.) відкрито провадження у справі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.04.2020 (суддя Адамович О.Й.) цивільну справу №296/1882/20 передано за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2020 цивільну справу №296/1882/20 передано за підсудністю на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2020, для розгляду вказаної цивільної справи головуючим суддею визначено Петровську Марину Вікторівну.

Перевіряючи матеріали позовної заяви на дотримання вимог статей 26-30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку, що вона не підсудна Корольовському районному суду м. Житомира та про необхідність передачі справи на розгляд до іншого суду з наступних підстав.

Питання визначення територіальної підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Так, положеннями частини першої статті 27 ЦПК України закріплено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічне загальне правило визначення територіальної підсудності також сформовано у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 №3 (далі - Постанова Пленуму №3), відповідно до якого позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як встановлено зі змісту ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 21.04.2020 (суддя Адамович О.Й.) правовою підставою для передачі справи за підсудністю на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира слугувало встановлення факту, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в силу положень ч.1 ст.27 ЦПК України вказана справа підсудна Богунському районному суду м. Житомира.

При цьому, ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2020 цивільну справу №296/1882/20 було передано за підсудністю на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира з мотивів, що місцем виконання договору між позивачем та відповідачем є АДРЕСА_2 , а тому вказана справа не підсудна Богунському районному суду м. Житомира.

Правила визначення альтернативної підсудності закріплені у статті 28 ЦПК України.

Так, частина восьма статті 28 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Суд звертає увагу, що застосуванню правил альтернативної підсудності передує визначення територіальної підсудності за загальними правилами в порядку статті 27 ЦПК України.

При цьому, у відповідності до пункту 37 Постанови Пленуму №3, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Наведений висновок кореспондується із положеннями частини 16 статті 28 ЦПК України, відповідно до змісту якої право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, належить позивачу.

Враховуючи вищевикладене, реалізація права на застосування альтернативної підсудності належить до дискреційних повноважень позивача та не може самостійно застосовуватися судом.

Суд зазначає, що позовна заява не містить жодних вказівок або застережень щодо особистого обрання позивачем альтернативної підсудності в порядку ч.8 ст.28 ЦПК України, а тому правові підстави для застосування альтернативної підсудності відсутні.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України було судом здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

Як встановлено зі змісту відповіді на запит, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому в силу положень ч.1 ст.27 ЦПК України, Корольовський районний суд м. Житомира не є судом, встановленим законом в розумінні статті 6 Конвенції для розгляду вказаної справи.

Розгляд справи судом із застосуванням правил альтернативної підсудності без реалізації позивачем права на вибір такої підсудності є позбавленням позивача права на повноважний суд в розумінні Закону №1402-VIII та у відповідності до ч.1 ст.378 ЦПК України є правовою підставою для скасування судового рішення за результатами розгляду справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Положеннями статті 32 ЦПК України закріплено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення права позивача на повноважний суд та недопущення порушення передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій, цивільну справу №296/1882/20 слід передати на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира як суду, встановленого законом відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України.

Керуючись статтями 27, 30, 32, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Передати за підсудністю цивільну справу №296/1882/20 за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на розгляд до Богунського районного суду м. Житомира (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено: 07 вересня 2020 року.

Суддя М. В. Петровська