Справа № 183/5400/18
№ 2/183/2093/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

05 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.06.2012 року у розмірі 110461,32 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, 08.06.2012 року підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна».

01.04.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.рrivatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 31.05.2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 110461,32 грн., з яких: 18347,07 грн. - тіло кредиту, 92114,25 - проценти за користування кредитом в період з 08.06.2012 року по 30.12.2016.

Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року відкрите спрощене позовне провадження (а.с. 49).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено (а.с. 59-61).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року заочне рішення скасоване, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 82-84)

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважає не доведеною позивачем кожну обставину, на яку він посилається у позові в тому числі щодо розміру встановленого кредитного ліміту, звернув увагу на те, що відповідачем підписана заява щодо пропозиції укласти договір на певних умовах, така заява не являється договором. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості по процентам за період з 08.06.2012 року по 31.03.2013 року, відсутні докази щодо встановлення кредитного ліміту, відсутні докази про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відсутні докази встановлення кредитного ліміту у розмірі 18000 грн., а також докази щодо переоформлення кредитної картки з «Універсальної» на картку «Голд». Крім того, відповідач наполягав на застосуванні позовної давності (а.с. 126-134).

У відповіді на відзив на позов представник позивача звернув увагу на те, що відповідач у анкеті заяві на двох сторінках від 08.06.2012 року висловив свою згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив свою згоду про те, що ця заява разом з Пам`яткою та Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір з банком. До матеріалів справи позивачем надано витяг з Тарифів кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачеві встановлено поточну проценту ставку у розмірі 27,6% на рік. З виписки вбачається, що позичальник весь час користувався кредитним коштами у вигляді кредитного ліміту, знімав готівку, оплачував товари та послуги, частково погашав заборгованість (а.с. 138-179).

В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, від представника відповідача також надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 08.06.2012 року з метою отримання кредитних послуг, відповідач ОСОБА_1 підписав заяву №б/н, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна» (а.с. 10).

Матеріали справи містять дані про те, що відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді (а.с. 10-35)

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту ПАТ КБ «ПриватБанк» керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку, про що зазначає у позові.

Також банк зазначає, що власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору.

Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом 31.05.2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 110461,32 грн., з яких: 18347,07 грн. - тіло кредиту, 92114,25 - проценти за користування кредитом в період з 08.06.2012 року по 30.12.2016 року (а.с. 6-8).

Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано анкету-заяву відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, ІПН, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку та те, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» (а.с. 10).

Оцінюючи позицію відповідача щодо відсутності доказів про зміну умов кредитування з кредитного картки «Універсальна» на кредитнку картку «Голд» суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підтвердження своєї позиції щодо використання кредитних коштах, на умовах кредитування, визначених договором, банком надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_1 постійно користувався кредитним коштами знімаючи готівку, оплачуючи товари та послуги, періодично поповнював картку через термінал та шляхом грошових переказів (а.с. 181-188).

Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що останній раз відповідач користувався кредитною карткою 01.10.2014 року, погасивши заборгованість у розмірі 13,43 грн. (а.с. 188), з розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що останнє погашення заборгованості відбулося 31.07.2015 року (а.с. 7) грн. і саме з цього періоду почався перебіг строку позовної давності.

З позовом банк звернувся лише 05.09.2018 року, тобто із порушенням положень ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 22.03.2017 р. № 6-2320цс16.

Аналізуючи викладене, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.