Справа № 463/4202/18 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3835/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в ході судового розгляду справи зменшила розмір позовних вимог та остаточно просила ухвалити рішення про стягнення солідарно з відповідачів на її користь 5663,71 грн., з яких 4561,31 грн. інфляційні втрати та 1102,37 грн. три проценти річних по основному зобов`язанню щодо невиконання судового рішення та про стягнення з кожного із відповідачів по 30,42 грн., з яких 24,50 грн. інфляційні втрати та 5,92 грн. три проценти річних по зобов`язанню щодо стягнення судового збору.

Позов мотивує тим, що Личаківським районним судом м. Львова 08.10.2013 року ухвалено рішення у справі 2/463/1800/13 (463/3815/13-ц), яким її позовні вимоги задоволено та вирішено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 14238 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям її квартири, а також вирішено стягнути з кожного із відповідачів по 276,47 грн. судових витрат.

06.02.2018 року зазначене рішення виконано, оскільки на депозитний рахунок відділу ДВС 06.02.2018 року надійшла сума коштів для оплати заборгованості по виконавчому листу. Відтак, по 05.02.2018 року відповідачами прострочено виконання грошового зобов`язання. Наявність рішення не позбавляє позивача права на стягнення з відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. За період з 10.07.2015 року по 05.02.2018 року (в межах строку позовної давності) у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 5663,71 грн., з яких 4561,31 грн. інфляційні втрати та 1102,37 грн. три проценти річних по основному зобов`язанню щодо невиконання судового рішення, а також у кожного із відповідачів по 30,42 грн., з яких 24,50 грн. інфляційні втрати та 5,92 грн. три проценти річних по зобов`язанню щодо стягнення судового збору, які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 5663,71 грн. (п`ять тисяч шістсот шістдесят три гривні сімдесят одна копійка).

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 по 30,42 грн. (тридцять гривень сорок дві копійки) матеріальних втрат з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 користь ОСОБА_3 по 234,93 грн. (двісті тридцять чотири гривні дев`яносто три копійки) з кожного судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що прострочення ОСОБА_2 сталося не з її вини, оскільки зобов`язання не могло бути виконане внаслідок неналежного подання позивачем виконавчого листа до виконання і в зв`язку з цим відбувалися відмови у відкритті виконавчого провадження. Також зазначає, що ОСОБА_2 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є співвласниками згаданої квартири та не є винними у затопленні квартири позивача, в зв`язку з чим вважає висновок суду першої інстанції про стягнення коштів з відповідачів в солідарному порядку неправильним. Просить рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

23 січня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи, з покликанням на його бажання дати пояснення в суді апеляційної інстанції щодо нових доказів та обставин справи, що не були враховані судом першої інстанції, а саме, що одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 з 13.03.1996 року є ОСОБА_2 , однак колегія суддів з врахуванням встановлених обставин справи, не вважає за необхідне проводити розгляд даної справи з повідомленням (викликом) учасників справи, оскільки дана справа є малозначної і в колегії суддів не виникає жодних труднощів щодо оцінки нових доказів наданих скаржником в суді апеляційної інстанції. Окрім цього, саме ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій виклав обставини, які на його думку вказують на незаконність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 лютого 2020 року, є дата складення повного судового рішення 21 лютого 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд зазначив, що наявність судового рішення про стягнення грошової суми з відповідачів у зв`язку із заподіянням шкоди є підставою для виникнення грошового зобов`язання, а за невиконання такого зобов`язання боржники несе відповідальність, передбачену статтею 625 цього Кодексу.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 08.10.2013 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 14 238 грн. Крім того, вирішено стягнути з відповідачів по 76,47 грн. судового збору.

Рішення суду набрало законної сили 08.11.2013 року.

Для примусового виконання рішення суду від 08.10.2013 Личаківським районним судом м. Львова 02.12.2013 року видано ОСОБА_7 виконавчі листи.

25.11.2017 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу змінила дівоче прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Листом Личаківського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Л/о від 21.03.2018 року № 3653 (а.с. 19) стягувача повідомлено, що на депозитний рахунок відділу ДВС 06.02.2018 року надійшла сума коштів для оплати заборгованості по виконавчому листу 2/463/1800/13. Таким чином, сума основного боргу була оплачена.

Слід зазначити, що відповідачі знаючи про існування спору з позивачем з приводу залиття ними її квартири, а також існування рішення Личаківським районним судом м. Львова від 08.10.2013 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоду, завданої внаслідок залиття квартири в розмірі 14 238 грн., мали реальну можливість виконати таке рішення, виплативши позивачу кошти визначені рішенням суду.

З моменту ухвалення 08.10.2013 року Личаківським районним судом м. Львова рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 14 238 грн., а також стягнення з відповідачів по 76,47 грн. судового збору, позивач неодноразово зверталася до органів ДВС з метою виконання виконавчих листі, які були видані на підставі згаданого рішення суду у справі №2/463/1800/13, однак у відкритті виконавчих проваджень їй відмовляли з причин незалежних від неї.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Наявність судового рішення про стягнення грошової суми у зв`язку із заподіянням шкоди є підставою для виникнення грошового зобов`язання, а за невиконання такого зобов`язання боржник несе відповідальність, передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Оскільки рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2013 року вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в розмірі 14 238 грн., а також стягнути з відповідачів по 76,47 грн. судового збору, то і за невиконання згаданого рішення відповідачі несуть солідарну відповідальність.

Нові відомості про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є лише зареєстрованими в квартирі АДРЕСА_1 і не є співвласниками її, як про це зазначено в рішенні Личаківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2013 року, справа №2/463/1800/13, яке набрало законної сили, не звільняє їх від відповідальності за невиконання згаданого рішення суду.

Здійснений позивачем розрахунок солідарної заборгованості основного боргу, що виникла у зв`язку з невиконанням судового рішення про відшкодування шкоди, що становить 5663,71 грн., з яких 4561,31 грн. інфляційні втрати та 1102,37 грн. три проценти річних, та розрахунок заборгованості щодо призначеного рішенням суду судового збору, яка становить по 30,42 грн., з яких 24,50 грн. інфляційні втрати та 5,92 грн. три проценти річних по зобов`язанню щодо стягнення судового збору є правильним, та під сумнів скаржником не ставиться.

Зазначений розрахунок проведений за період з 10.07.2015 року (в межах трирічного строку позовної давності, що передував зверненню із позовом до суду) по 05.02.2018 року (дату погашення заборгованості) та відповідає вимогам закону.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ч.5 ст.268, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2019 рок - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник