Провадження № 2/643/1446/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2020, м. Харків.

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Задорожної А. М.,

за участю секретаря судових засідань Тугайбей В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором позики, відсотків та 3% річних від простроченої суми в загальному розмірі 329686,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.11.2018 сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 280000,00 грн, які відповідач зобов`язався повернути 06.11.2019. Відповідач станом на день звернення позивача до суду вказану позику не повернув, чим порушив зобов`язання за договором. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 280000,00 грн, установлені законом відсотки за користування коштами в розмірі облікової ставки НБУ на відповідний місяць у сумі 49364,38 грн, установлені законом 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 322,19 грн.

Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, подавав до суду заяви про перенесення попередніх судових засідань.

У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги надав заяву, у якій просив суд розглядати справу без його участі та без участі позивача, вимоги підтримав.

Відповідач про час та місце проведення судового засідання повідомлявся вчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що сторони уклали нотаріально посвідчений договір позики (а. с. 31), відповідно до умов якого відповідач до підписання цього договору отримав від позивача 280000,00 грн в позику, які зобов`язався повернути 6 листопада 2019 року.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповдіно до ч. 1 стю 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Абзацом 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України установлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 610, частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на день розгляду справи відповідач не надав суду доказів повернення суми позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики, установлених законом відсотків за користування позикою, 3% річних від простроченої суми.

Позивач навів у позовній заяві свої розрахунки відсотків за користування позикою з 06.11.2018 по 06.11.2019. Суд не погоджується з розрахунками позивача з огляду на те, що позивач розрахував відсотки за користування кредитом з 19.07.2019 по 06.11.2019 за ставкою НБУ 17% річних, хоча відповідно до офіційного сайту НБУ, ресурс: https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish,за період з 06.09.2019 по 24.10.2019 ставка складала 16,5% річних, з 25.10.2019 по 12.12.2019 ставка складала 15,5% річних. З огляду на вищенаведене, суд не приймає розрахунки позивача в цій частині та здійснює розрахунок самостійно.

Так, з 06.09.2019 по 24.10.2019 48 днів, а відсоткова ставка НБУ складала 16,5% річних, тому за цей час відповідач має сплатити 6259,73 грн за користування позикою в розмірі 280000,00 грн; з 25.10.2019 по 12.12.2019 48 днів, а ставка складала 15,5% річних, тому за цей час відповідач має сплатити 6075,62 грн за користування позикою в розмірі 280000,00 грн; з 25.10.2019 по 05.11.2019 12 днів, а ставка складала 15,5% річних, тому за цей час відповідач має сплатити 1426,85 грн за користування позикою в розмірі 280000,00 грн.

З огляду на викладене з відповідача підлягає стягненню 280000,00 грн суми заборгованості за договором позики, 48650,96 грн установлених законом відсотків за користування позикою, 322,19 грн установлених законом 3% річних від простроченої суми.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 2, 4 статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України перебачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 06.11.2018 у розмірі 280000 (двісті вісімдесят тисяч) грн 00 коп., установлені законом відсотки за користування коштами в розмірі 48650 (сорок вісім тисяч шістсот п`ятдесят) грн 96 коп., 3% річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 322 (триста двадцять дві) грн 19 коп., а в загальному розмірі 328973 (триста двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Московський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя А. М. Задорожна