Справа № 464/1582/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1588/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду Львівської області в складі судді Чорної С.З. від 22 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу визнано неподаною та повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та скерувати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Вказує, що в ухвалі від 01.04.2020 року суд не дає оцінки її доказам, якими вона підтверджує свій майновий стан та не застосував норми п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Вказує, що така норма дозволяє судам звільняти позивача від сплати судового збору, якщо розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік. Зазначає, що її дохід за 2019 рік згідно з довідкою ДФС України становить 00,00 грн. Судовий збір за подання апеляційної скарги 840,80 грн., що становить значно більше п`яти відсотків від її річного доходу.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.3 ст. 185 ЦПК України та повертаючи позовну заяву, виходив з того, що згідно ухвали судді Сихівського районного суду м.Львова від 01.04.2020 позивачу ОСОБА_1 було надано термін для усунення недоліків позовної заяви. Однак позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Враховуючи наведене, суд вважав, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у якому судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред`явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3359,10 грн. боргу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 01 квітня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу залишено без руху для сплатити судового збору 840,80 грн. та подання до суду документів на підтвердження сплати судового збору у вказаному розмірі.

Крім цього, з вказаної ухвали вбачається, що у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить задовольнити клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Однак, суд прийшов до висновку, що клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки таке є не обґрунтованим, а саме позивачем не наведено жодної із підстав, передбачених ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» для звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими.

Відповідно до змісту ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Національне законодавство передбачило процедуру, яка дозволяє реалізувати особам право на доступ до правосуддя, навіть за умови відсутності у них фінансової можливості сплатити судовий збір.

Враховуючи вказані вище норми законодавства, положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Із позовної заяви вбачається, що позивачка просила звільнити її від сплати судового збору у зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

На підтвердження свого майнового стану позивачка додала відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року згідно яких інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня; Довідку Личаківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) ГУПФУ у Львівській області №431419/1321 від 24.09.2020 року про доходи ОСОБА_1 ; Довідку ОСББ «Лисеницька, 5» від 24.02.2020 року про склад сім`ї; копію пенсійного посвідчення; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої вбачається, що у позивачки відсутні об`єкти нерухомості.

Однак, слід вказати, що суд першої інстанції до вирішення клопотання про звільнення від сплати судового збору підійшов формально, не врахував та не мотивував не врахування поданих позивачкою доказів на підтвердження скрутного майнового стану, а саме: відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року; Довідки Личаківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) ГУПФУ у Львівській області №431419/1321 від 24.09.2020 року про доходи ОСОБА_1 ; Довідки ОСББ «Лисеницька, 5» від 24.02.2020 року про склад сім`ї; копії пенсійного посвідчення; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Крім цього, судом не враховано також і те, що відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зважаючи на те, що строк на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху на момент постановлення оскаржуваної ухвали не закінчився, у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви.

Зважаючи на вказане слід вважати, що оскаржувана ухвала постановлена передчасно, з порушенням порядку встановленого для вирішення таких питань та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При цьому таке питання повинне бути вирішене із суворим дотриманням судом першої інстанції вимог закону, зокрема, і вказаних вище, а, також, і з врахуванням поданого клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору та доказів поданих на його підтвердження.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід вважати підставними, а саму скаргу такою, що підлягає до задоволення, оскаржувану ж ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2020 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.09.2020р.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Р.В. Савуляк

М.М. Шандра