ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 635/3401/19

провадження № 22-ц/818/255/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач : Акціонерне товариство «Банк Форвард»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про захист прав споживача, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард», в особі голови правління Кисельова Андрія Васильовича, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року, постановлене суддею Савченко Д.М., в залі суду в м. Харків,

встановив :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Банк Форвард», в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір №200187868 від 15.02.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард», визнати недійсною з моменту укладення договору умову оферти № 200187868, укладеної 15.02.2019 Крикуненко В ОСОБА_2 , якою передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, визначеної в п. 4 паспорту споживчого кредиту як щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3%, яка нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі, зобов`язати АТ «Банк Форвард» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення договору про споживчий кредит № 200187868 від 15.02.2019 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 15.02.2019 року нею було підписано договір підряду з ФОП ОСОБА_3 та оскільки у позивача були відсутні кошти, їй було запропоновано укласти договір споживчого кредиту з відповідачем, мотивуючи це тим, що відповідач надає кредити під низькі відсотки. 15.02.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард» укладено договір споживчого кредиту №200187868. Предметом Договору було отримання коштів у кредит на суму 25500 грн. Згідно умов кредитування, строк кредитування становить 36 місяців, процентна ставка становить 0,01% річних. Такі умови позивачу запропоновані та повідомлено, що інших додаткових витрат не заплановано. Згідно відомостей, які містяться в підпункті 1 пункту 4 паспорті споживчого кредиту платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору, а саме щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3.00% нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі. Про зазначене позивачу не було повідомлено жодним чином. Також позивач зазначає, що договір є укладеним з моменту акцептування відповідачем оферти №200187868, яка і містить в собі всі умови договору, тобто жодного договору про споживчій кредит не було укладено. Також в укладеній оферті у блоці 2 та 3 не йдеться про встановлення права регулярного нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що сплата щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості є незаконною.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсною з моменту укладення договору умову оферти № 200187868, укладеної 15.02.2019 Крикуненко ОСОБА_4 , якою передбачено здійснення позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, визначеної в п. 4 паспорту споживчого кредиту як щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,00 %, яка нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі. Зобов`язано АТ «Банк Форвард» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення договору про споживчий кредит № 200187868 від 15.02.2019 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору № 200187868 від 15.02.2019 та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі голова правління АТ «Банк Форвард» Кисельов А.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що 15.02.2019 р. банк отримав від позивача пропозицію, що викладена в п. 1 Заяви (оферти) № 200187868 від 15.02.2019 року, про укладення кредитного договору, в якій позивач погоджувався з тим, що акцептом оферти про укладення такого договору будуть дії банку по зарахуванню кредитних коштів на рахунок та їх подальшому безготівковому переказу з рахунку згідно з дорученням, викладеними в п.1 заяви(оферти), здійсненні в межах строку для відповіді, зазначеного в п.4.1 оферти, а саме протягом тридцяти календарних днів з дати оферти. Вказує, що банк в межах строку для акцепту оферти згідно з дорученнями клієнта, викладеними в підпунктах 1.4 та 1.5. пункту 1 заяви (оферти) здійснив дії по списанню з рахунку та зарахуванню на користь позивача грошові кошти за рахунок кредиту в розмірі вказаному в заяві (оферті), що підтверджується випискою по рахунку, а отже банк здійснив акцепт оферти клієнта відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, що відповідно до ч.2 ст. 638 ЦК України, є укладенням договору. Звертає увагу на те, що всі вищевказані вимоги Умов є обов`язковими для позивачки, оскільки із тексту підписаних заяв слідує, що позивачка ознайомлена, розуміє і повністю погоджуєтесь з Умовами надання та обслуговування кредитів та Тарифами, які є невід`ємною частиною договору, та положення яких зобов`язується неухильно дотримуватись.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга голови правління АТ «Банк Форвард» Кисельова А.В. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заяви № 200187868 від 15.02.2019 р. (оферта), клієнт виклав в ній пропозицію на умовах, викладених в заяві (оферті), умовах надання та обслуговування кредитів АТ «Банк Форвард» укласти з ним кредитний договір, в межах якого: (І)відкрити йому рахунок у валюті гривні, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів за кредитним договором, (2) надати йому кредит в сумі, визначеній в заяві (оферті), (3) списати з рахунку на користь банку суму разової комісії за переказ коштів зазначену в графі «Разова комісія» Розділу «Кредитний договір» ІБ; (4) в безготівковому порядку списати з рахунку та зарахувати на користь організації, вказаної в заяві (оферті), суму грошових коштів в розмірі наданого кредиту на товари, (5) у випадку, якщо в графі «Активувати послугу» розділу «SMS-сервіс за кредитним договором» вказано «Так», активувати клієнту послугу «SMS-сервіс за кредитним договором», при цьому клієнт підтверджує підписанням заяви (оферти) він ознайомлений, розуміє і згоден з умовами надання виписки по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» банку, що є невід`ємною частиною умов по кредитам, в тому числі, що за надання послуги «SMS-сервіс» банк має право щомісячно стягувати з клієнта в рамках кредитного договору плату в розмірі 35 грн.

Предметом оферти було отримання позивачем коштів у кредит на суму 25500 гривень, на строк 36 місяців, процентна ставка становить 0.01% річних, що відображено в паспорті споживчого кредиту додаток до договору №200187868.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 паспорту споживчого кредиту платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, зокрема, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3.00% нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі.

Відповідно до п. 5. Заяви (оферти), клієнт підтвердив, що складовою та невід`ємною частиною кредитного договору є оферта, Паспорт споживчого кредиту, Умови по кредитам, що розміщенні банком в місці, де оформлено заяву (оферту), в мережі інтернет на сайті Банку http://www.forward-bank.com, підрозділах банку, та з якими клієнт ознайомлений, повністю згоден, примірники яких має, розуміє їх зміст та зобов`язується неухильно дотримуватись їх положень.

Клієнт зобов`язався, відповідно до п. 5 Заяви (оферти), у разі встановлення йому банком ліміту за договором про картку та використання кредитних коштів для власних потреб, повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, банківську комісію та виконати свої зобов`язання згідно з договором про картку в повному обсязі, згідно норм ч. 2 ст. 1069 ЦК України.

При вирішенні справи суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права.

Так, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитні кошти отримані позивачем для власних потреб, укладений між сторонами кредитний договір є споживчим.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини перщої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтья надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорв зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюютья законодавством України, нрмативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придьбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи повязаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитногодоговору тощо).

Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховентсва права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та заьезпечити виконання цивільних обов`язків, щозокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК Українизазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

До такого висновку дійщла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року по справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначалося, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупнихпослуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокремащодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Оскільки 3 %, які нараховуються відповідачем щомісячно на загальну суму кредиту встановлені фактично за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що такі умови є незаконними, а договір в цій частині підлягає визнанню недійсним.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард», в особі голови правління Кисельова Андрія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна