печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Бігдан А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі.

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок бездіяльності Кабінету Міністрів України у розмірі 117 671, 40 грн та компенсацію моральної шкоди - 100 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач звертався до судових інстанцій із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області про визнання протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла станом на грудень 2007 року, і зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 80 % від місячної заробітної плати відповідно до довідки прокуратури Житомирської області від 15 лютого 2016 року № 18/99, починаючи з 01 лютого 2016 року, розглянутий у справі № 295/3222/16-а: рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2016 року позов задоволено, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове про відмову у задоволенні. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на постанову від 15 вересня 2018 року Вищий адміністративний суд України відмовив ухвалою від 28 вересня 2016 року, а Верховний Суд України відмовив у допуску до провадження ухвалою від 28 жовтня 2016 року.

Вимога про визнання бездіяльності протиправною у справі про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не заявляється, так як вона вже встановлена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/8546/18.

Позивач вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача він з 2016 року позбавлений свого права на отримання пенсії у належному, перерахованому розмірі, що є суттєвим погіршенням матеріального становища. Через відмову відповідача від виконання вимог Закону щодо забезпечення права на перерахунок пенсії працівникам органів прокуратури шляхом прийняття відповідного порядку, позивач потерпає від приниження честі та гідності, відчуває незручності, викликані негативним впливом на здоров`я, знаходиться у стані постійного психологічного напруження, стресу та нервозності, внаслідок тривалого хвилювання порушився сон, відчувається постійна стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго та умисно відповідачем затягується.

Представник відповідача Кабінету Міністрів України у поданому відзиві заперечувала обґрунтованість позову, не визнавши його вимог, вказала, що позивачем належним чином не обґрунтовано правові підстави такої вимоги, не наведено наявності обов`язкових умов, за яких таке стягнення може відбуватися.

Представник відповідача Державної казначейської служби подала до суду відзив, у якому позовні вимоги не визнано, наголошено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу та інших актів законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, необґрунтовано вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду у такому розмірі.

Процесуальні дії.

24 вересня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

01 жовтня 2019 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті у порядку загального провадження /а. с. 32-33/.

28 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача Державної казначейської служби України /а. с. 35-40/.

Також 28 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив від відповідача Кабінету Міністрів України /а. с. 41-49/.

21 листопада 2019 року ухвалою судді у справі закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті /а. с. 55/.

У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача Кабінету Міністрів України заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні.

У відзиві відповідача Казначейства представник також просила слухати справу за відсутності представника Державної казначейської служби України /а. с. 37/.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено із змісту постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року, наказом прокурора Житомирської області № 129 від 03 грудня 2007 року ОСОБА_1 звільнено з посади помічника прокурора Корольовського району м. Житомира 11 грудня 2007 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років /а. с. 17-19/.

Позивач перебуває на обліку в Житомирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирській області, та отримує пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 80 % від суми місячного заробітку.

15 лютого 2016 року позивач звернувся до УПФУ із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог частин 12, 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням довідки прокуратури Житомирської області № 18/99 від 15 лютого 2016 року про заробітну плату.

Листом № 2218/04 від 18 лютого 2016 року позивачу було відмовлено у здійсненні такого перерахунку пенсії посилаючись на те, що частиною вісімнадцятою ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року передбачає, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а такий порядок на даний час відсутній.

ОСОБА_1 29 лютого 2016 року звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовом у порядку адміністративного судочинства (справа № 295/3222/16-а), в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Житомирі Житомирської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла станом на грудень 2007 року та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі 80 % від місячної заробітної плати відповідно до довідки прокуратури Житомирської області від 15 лютого 2016 року № 18/99.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі /а. с. 16/.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2016 року скасовано і постановлено нове про відмову у задоволенні позову /а. с. 17-19/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. /а. с. 20/.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі № 240/5063/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з підвищенням заробітної плати (грошового забезпечення) та на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області №18-229вих-20 від 02 березня 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, виходячи з розрахунку 80% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області № 18-229вих-20 від 02 березня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 240/5063/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Також позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва (справа № 826/15390/18) з позовом про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України у частині неприйняття ним Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури; зобов`язання Кабінет Міністрів України невідкладно прийняти рішення про встановлення і затвердження Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Підставою звернення до суду з даним позовом стала незгода позивача з протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року у справі № 826/15390/18 провадження зупинено до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Конституційним Судом України у складі Другого Сенату у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, рішенням від 13 грудня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року установлено порядок виконання цього рішення, згідно з яким:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: «20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень частини першої, другої ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Окрім того згідно з частиною першою ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII визначено, що Уряд є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції, здійснює, поміж іншого, внутрішню політику держави, вживає заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України (статті 113, 116 та 117 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 4 вказаного Закону, Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.

Статтею 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Статтею 20 окреслені основні повноваження Кабінету Міністрів України.

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України у межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з частиною другої указаної статті Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», яка рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року визнано неконституційним, передбачалося, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 49 Закону України «Про Кабінет міністрів України» акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акти Кабінету Міністрів Каїни з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Частина третя статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, процедурні питання його діяльності.

Відповідно до частин другої, третьої статті 50 Закону України «Про Кабінет міністрів України» проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2015 року зазначив, що держава вправі зменшити соціальні виплати у зв`язку із фінансовими труднощами, з якими вона зіткнулася. Держава має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між соціальними правами та економічною політикою.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першої статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Позивач обґрунтовує свою правову позицію тим, що Кабінетом Міністрів України було вчинено протиправну бездіяльність щодо не прийняття нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівника прокуратури.

Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд не може прийняти доводи позивача з посиланнями на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/8546/18 від 24 квітня 2019 року, з огляду на положення частини четвертої статті 82 ЦПК України, а саме у зв`язку із тим, що позивач не був стороною або іншим учасником вказаної справи.

Станом на день ухвалення судом рішення [25 серпня 2020 року] рішення у цивільній справі з вимогами позивача про стягнення грошового відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої, на його переконання, протиправною бездіяльністю Кабінету Міністрів України, у справі № 826/15390/18, яка знаходиться у провадженні Окружного адміністративного суд міста Києва за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України у частині неприйняття ним Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури; зобов`язання Кабінет Міністрів України невідкладно прийняти рішення про встановлення і затвердження Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури. Підставою звернення до суду з даним позовом стала незгода позивача з протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття Порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, не постановлено.

Враховуючи викладене, під час розгляду справи судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок допущеної, на його думку, бездіяльності зі сторони Кабінету Міністрів України, а, отже, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Конституційним Судом України визнано неконституційними норми частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 своїм рішенням від 13 грудня 2019 року і установлено порядок виконання рішення, при умові визнання частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, такою, не відповідає Конституції України, тому підстави для розроблення нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівника прокуратури Кабінету Міністрів України, як-то Порядок та умови перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відсутні.

Позивач пред`являв вимоги у тому числі до Державної казначейської служби України, яка є самостійною юридичною особою та не відповідає за зобов`язаннями держави. Про порушення своїх прав чи законних інтересів саме Державною казначейською службою України позивач не вказує.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Таким чином, казначейство виступає відповідачем у справах, пов`язаних з виплатою з державного бюджету певних коштів як особа, на яку законодавством покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов`язань, а не як особа, відповідальна від імені держави за неправомірні дії.

Згідно зі ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцем бюджетів на підставі рішення суду, а також, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.

Проте, зазначені нормативні акти регулюють порядок виконання рішення суду, а тому на спірні правовідносини не поширюються. Дані норми застосовуються, коли вже є рішення суду, яким встановлено зобов`язання держави щодо виплати коштів особі та визначена сума таких коштів.

Визнаючи позов необґрунтованим та відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення суми відшкодування майнової шкоди, суд відмовляє у задоволенні і похідної від основної вимоги - у стягненні компенсації моральної шкоди.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі положень статті 141 ЦПК України, судові витрати позивачеві, у разі відмови у задоволенні позову, не відшкодовуються.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 55, 117, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-16, 22, 23 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1, 4, 19, 20, 49, 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»,

ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 вересня 2020 року.

Суддя І. В. Литвинова