Постанова

Іменем України

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 644/5227/17

провадження № 61-43263св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2018 року в складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ Укрсоцбанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 238, 80 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 лютого 2008 року між сторонами було укладено договір про надання кредиту № 830/27/14-4/12/8-089, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 20 000, 00 доларів США, які вона зобов`язалась повернути до 10 лютого 2023 року.

Однак, у порушення умов договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 березня 2017 року становить 16 236, 80 доларів США, що включає в себе: заборгованість за кредитом у розмірі 10 812, 31 доларів США та заборгованість за відсотками в сумі 5 424, 49 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та передчасності, оскільки позивач порушив порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 січня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 830/27/14-4/12/8-089 від 15 лютого 2008 року в сумі 11 333, 22 доларів США.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 передбачених кредитним договором обов`язків по внесенню щомісячних платежів утворилася заборгованість, яка не спростована нею під час розгляду справи.

Водночас, установивши, що останній платіж у рахунок погашення заборгованості здійснений відповідачем 20 березня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 21 серпня 2017 року, апеляційний суд, з урахуванням положень про перебіг позовної давності, дійшов висновку про стягнення заборгованості за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду, а саме з вересня 2014 року до кінцевого терміну погашення кредиту - 10 лютого 2023 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

В обґрунтування касаційної скарги, зокрема, зазначає про те, що останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитом здійснений нею 14 жовтня 2013 року, а за відсотками - 20 березня 2014 року. Згідно з умовами кредитного договору позивач з моменту спливу 90-денного строку з дня сплати нею останнього платежу мав право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом у серпні 2017 року, тобто поза межами позовної давності.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

09 липня 2019 року справа № 644/5227/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 15 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти на поточні потреби в розмірі 20 000 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 лютого 2023 року зі сплатою 13, 0 % за користування кредитом.

Пунктом 1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 111, 11 доларів США до 10 числа кожного місяця, починаючи з квітня 2008 року.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків загальна сума, яка була сплачена відповідачем у рахунок погашення заборгованості становить 20 516, 99 доларів США, з яких сума по основному боргу - 9 187, 69 доларів США та сума по відсоткам - 11 329, 30 доларів США. Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснений відповідачем 20 березня 2014 року.

Установлено, що станом на 23 березня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 18 422, 30 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 10 812, 31 доларів США; заборгованості за відсотками в сумі 5 426, 49 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 709, 12 доларів США; та пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 1 474, 38 доларів США.

31 липня 2017 року позивач надіслав на адресу позичальника рекомендованим листом вимогу про повне дострокове погашення заборгованості по кредитному договору. Відповіді, заперечень, або часткового погашення боргу отримано не було.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, тобто невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року в справі № 6-1174цс16.

Як убачається з пункту 4.5 укладеного між банком та відповідачем кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, сторони кредитних правовідносин урегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як установлено судами попередніх інстанцій, останній платіж за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 20 березня 2014 року.

Таким чином, ураховуючи положення пункту 4.5 кредитного договору, у даній справі в кредитора виникло право на захист порушених прав через 90 днів після останнього погашення боржником чергового платежу, тобто 19 червня 2014 року.

Проте з позовом до суду кредитор звернувся лише в серпні 2017 року.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони в спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Оскільки ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявила про застосування позовної давності, враховуючи положення частини четвертої статті 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» слід відмовити.

За наведених обставин та вказаних вище вимог закону, висновок апеляційного суду про наявність підстав для часткового задоволення позову є помилковим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій справі не підлягають задоволенню з підстав пропуску ПАТ «Укрсоцбанк» позовної давності, не може бути залишене в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в зв`язку з його недоведеністю та передчасністю, так як такий висновок місцевого суду є неправильним і таким, що суперечить обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позовної давності.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, постанову суду апеляційної інстанції скасовано та в задоволенні позову відмовлено, то сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 8 714, 20 грн підлягає стягненню з ПАТ «Укрсоцбанк» на її користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 8 714 (вісім тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 20 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов