ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 607/15484/19

провадження № 61-5430св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Біла Ірина Володимирівна,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни, подану її представником - адвокатом Погодіним Володимиром Олеговичем, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Сливки Л. М., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Дикун С. І., Парандюк Т. С., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства (далі - ПУАТ) «Фідобанк» про зобов`язання вчинити дії .

В обґрунтування позову вказував, що 28 листопада 2012 року він уклав з

ПУАТ «Фідобанк» договір банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» в сумі 40 000 доларів США строком дії до 28 серпня 2013 року з процентною ставкою - 9% річних.

28 листопада 2012 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору щодо внесення змін до пункту 4.5, згідно з яким при достроковому розірванні договору за ініціативою вкладника до 31 січня 2013 року включно проценти за весь строк перебування вкладу на рахунку перераховуються за ставкою, що складає 100% від діючої ставки нарахування, зазначеної

в пункті 1.4 договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 23 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 4 травня 2017 року, стягнено із ПУАТ «Фідобанк» на користь позивача строковий банківський вклад в сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 995 920 грн, на підставі вказаного договору банківського вкладу, а також нараховані проценти у сумі 6 058,97 доларів США, що еквівалентно 150 856,23 грн.

10 грудня 2018 року на виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року, залишеної без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, позивачу виплачено кошти в сумі 200 000 грн за рахунок коштів Фонду.

Вказував, що 26 грудня 2018 року він звернувся із заявою до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» щодо включення до реєстру його вимог, які виникли на підставі договору банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» від 28 листопада 2012 року, до загального реєстру кредиторів

ПУАТ «Фідобанк», однак відповідач повідомив про неможливість включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Вважаючи, що заборгованість за договором банківського вкладу становить

946 776,23 грн (1 146 776,23 грн - 200 000 грн), позивач просив зобов`язати уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» Коваленка О. В. включити його вимоги до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк» на вказану суму.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 13 листопада 2019 року замінено відповідача у даній справі його правонаступником - уповноваженою особою Фонду на ліквідацію

ПУАТ «Фідобанк» Білою І. В.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» Білу І. В. включити вимоги ОСОБА_1 як вкладника за договором банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» № 133944-840/2012 від 28 листопада

2012 року в сумі 946 776,23 грн, укладеним ОСОБА_1 з

ПУАТ «Фідобанк», до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів

ПУАТ «Фідобанк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, на момент прийняття Національним банком України (далі - НБУ) рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» (18 липня 2016 року) обґрунтованість вимог позивача про повернення коштів за договором банківського вкладу № 133944-840/2012 від 28 листопада 2012 року було підтверджено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року у справі № 607/10404/15-ц, яке не виконано відповідачем у повному обсязі. Суд першої інстанції зазначив, що невиконанням банком судового рішення про стягнення банківського вкладу банк порушує права позивача, які підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» залишено без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року - без змін.

Апеляційний суд зазначив, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права права і встановленим у справі обставинам, тому підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2020 року представник уповноваженої особи Фонду на ліквідацію

ПУАТ «Фідобанк» Білої І. В. - адвокат Погодін В. О.звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року і закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що спір між сторонами у даній справі є публічно-правовим, тому справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На думку заявника, суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/1456/17 (провадження № 61-32310св18) та від 18 грудня 2019 року у справі

№ 727/5547/17 (провадження № 61-15224св18).

Позиція інших учасників справи

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ярмусь В. Д. подав відзив на касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», у якому послався на безпідставність її доводів та відповідність висновків судів попередніх інстанцій нормам матеріального і процесуального права. Просив врахувати, що спір щодо стягнення коштів за договором банківського вкладу, що перевищує 200 000 грн, є приватноправовим незалежно від суб`єктного складу та має розглядатись в порядку цивільного судочинства. Вказує, що такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 761/29213/18 (провадження № 14-541цс19).

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 2 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 листопада 2012 року

ОСОБА_1 та ПУАТ «Фідобанк» уклали договір № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», відповідно до якого позивач зарахував на депозитний рахунок № НОМЕР_1 , а банк прийняв грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США на строк 9 місяців, а саме до 28 серпня

2013 року.

Крім того, 28 листопада 2012 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал», якою сторони внесли зміни в пункт 4.5 договору та погодили, що при достроковому розірванні договору за ініціативою вкладника до 31 січня

2013 року включно - проценти за весь строк перебування вкладу на рахунку перераховуються за ставкою, що складає 100 відсотків від діючої ставки нарахування, зазначеної в пункті 1.4 договору.

20 травня 2016 року Правління НБУ прийняло рішення «Про віднесення

ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних».

20 травня 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення ПУАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20 травня 2016 року до 19 червня

2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ «Фідобанк», визначені

статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_5 строком на один місяць з 20 травня 2016 до 19 червня 2016 року включно.

Суди встановили, що 9 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 959, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у неплатоспроможному ПУАТ «Фідобанк» з 20 червня 2016 року до 19 липня

2016 року включно, а також повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПУАТ «Фідобанк» Коваленка О. В.

18 липня 2016 року Правління НБУ прийняло рішення № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк».

19 липня 2016 року виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації

ПУАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора

ПУАТ «Фідобанк», крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 2732 від 25 жовтня 2019 року «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» відсторонено Коваленка О. В. з 28 жовтня 2019 року від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» та відкликано всі повноваження ліквідатора, делеговані Фондом провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедури ліквідації платоспроможних банків департаменту управління активами та призначено такою уповноваженою особою Білій І. В.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 23 червня 2016 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду

від 6 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 4 травня 2017 року та постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 607/10404/15-ц, стягнено з ПУАТ «Фідобанк» на користь ОСОБА_1 строковий банківський вклад в сумі 40 000 доларів США, що еквівалентно 995 920 грн на підставі укладеного між сторонами договору № 133944-840/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал»

від 28 листопада 2012 року, а також нараховані проценти у сумі 6 058,97 доларів США, що еквівалентно 150 856,23 грн.

Зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 10 травня 2017 року суди встановили, що з 10 травня 2017 року ОСОБА_1 змінив прізвище на « ОСОБА_1.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» Коваленка О. В. подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом ПУАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду; зобов`язано Фонд включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників

ПУАТ «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

10 грудня 2018 року позивачу виплачено кошти в сумі 200 000 грн за рахунок коштів Фонду.

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» щодо включення його вимог, котрі виникли на підставі договору № 133944-840/2012 від 28 грудня 2012 року, до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк», однак листом від 5 травня 2019 року йому відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень - здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Термін «публічно-владні управлінські функції» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Враховуючи викладене, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (провадження № 14-438цс19).

Зміст позовних вимог та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що невключення рахунків позивача до переліку рахунків, за якими він зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, спричиняють публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Юрисдикція суду щодо спорів за участю Фонду визначається з огляду на зміст правовідносин та функції, які у них виконує Фонд.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (частини перша та друга статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд, наведений у частині другій статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини).

Отже, Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи проценти, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (частина друга статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина п`ята статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (частина перша статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Правовідносини стосовно отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми мають управлінський характер і складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника. Спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 6 червня 2018 року у справах № 811/3526/15 (провадження № 11-170апп18), № 813/6392/15 (провадження № 11-285апп18),

№ 818/377/16 (провадження № 11-158апп18), № 804/15159/15 (провадження

№ 11-100апп18), № 815/863/16 (провадження № 11-159апп18), від 14 листопада 2018 року у справі № 127/25132/17 (провадження № 14-453цс18),

від 28 листопада 2018 року у справі № 592/13020/17 (провадження

№ 14-482цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 639/5960/17 (провадження

№ 14-513цс18), від 7 серпня 2019 року у справі № 646/6644/47 (провадження

№ 14-352цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18 (провадження

№ 14-527цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 234/11395/14-ц (провадження № 14-349цс19).

У справі, що переглядається, позивач заявив вимогу про включення його вимоги до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк» на

суму 946 776,23 грн, що перевищує граничну суму відшкодування, гарантовану Фондом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі 761/29213/18 (провадження у справі № 14-541цс19) викладено правовий висновок про те, що спір щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і про стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Фонд (його уповноважена особа) у таких правовідносинах виконує не владні управлінські функції, а здійснює представництво інтересів банку-відповідача як сторони відповідного договору.

Встановивши, що позивач заявив вимогу про включення його вимоги до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУАТ «Фідобанк» на

суму 946 776,23 грн, що перевищує граничну суму відшкодування, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що спір у цій справі є приватно-правовим, тому справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків судів щодо юрисдикції спору висновкам, викладеним постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 127/1456/17 (провадження № 61-32310св18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 727/5547/17 (провадження № 61-15224св18), відхиляються касаційним судом, оскільки у вказаних справах, що переглядались Верховним Судом, між сторонами виник спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує

200 000 грн, а у даній справі заявлені вимоги щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму вкладу, що перевищує граничну суму відшкодування, тому цей спір є приватноправовим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі 761/29213/18 (провадження у справі № 14-541цс19)).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування.

Касаційний суд, з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України, переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі, - застосування норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/1456/17 (провадження № 61-32310св18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 727/5547/17 (провадження № 61-15224св18), перевірив правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права саме в таких межах.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено і заявник такі не вказує.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої і апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої

статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни, подану її представником - адвокатом Погодіним Володимиром Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 листопада 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов