Справа № 352/293/20
Провадження № 22-ц/4808/986/20
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючою суддею Хоминець М.М. 02 липня 2020 року, повний текст якого складено 10 липня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги були мотивовані тим, що після ухвалення Тисменицьким районним судом рішення від 04 квітня 2011 року про стягнення з нього на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 700 грн щомісячно, у відповідача значно покращився майновий стан. Зокрема, він виїхав за кордон, має стабільний заробіток, погасив заборгованість по аліментах. Враховуючи вищенаведене, а також те, що вона самостійно несе додаткові витрати на утримання доньки, що включають в себе витрати на оздоровлення, відвідування танцювальної школи та школи іноземних мов, ОСОБА_1 просила змінити розмір раніше присуджених аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 7 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 14 122,75 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 згідно рішення Тисменицького районного суду від 04 квітня 2011 року, збільшивши його з 700 грн до 4 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 3 902 грн. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1 681,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині збільшення розміру аліментів до 4 000 грн та стягнення з нього 1 681,60 грн судового збору, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає невірними твердження позивачки ОСОБА_1 про наявність у нього боргів по сплаті аліментів, оскільки він працював на ВАТ «Івано-Франківськцемент» і з його заробітку автоматично стягувались аліменти. Також зауважує ОСОБА_2 , він сплачував значно більші суми аліментів, ніж визначено судом, зокрема в 2016 році - 14 700 грн, в 2017 році - 27 770, в 2018 році - 29 965, в 2019 році - 16 250, в 2020 році - 19 650 грн. При цьому, у 2019 році він переказав позивачу 500 доларів США, однак з невідомих причин вона відмовилась їх отримати. Апелянт ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду на те, що він проживає в Канаді, має мінливий заробіток, на його утриманні окрім дружини та маленької дитини перебувають також батьки, термін робочої візи у нього закінчується у жовтні 2020 року і документів на постійне місце проживання в Канаді у нього немає. А тому, він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн щомісячно. Відповідач також вказує на те, що з вини позивачки він не зміг оформити документи на постійне місце проживання в Канаді для себе та доньки ОСОБА_3 . Крім того, апелянт зауважує, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою і відмовляється вирішити даний спір в позасудовому порядку, а пропозицію оформити на своє ім`я право власності на будинок, який був побудований за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 та сплачувати аліменти у розмірі по 2 000 грн щомісячно, остання залишила без уваги. Апелянт ОСОБА_2 також не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з нього 1 681,60 грн судового збору, оскільки позов був задоволений частково, а тому, на його думку, сума судового збору повинна становити 840,80 грн. Посилаючись на вищенаведене, а також на те, що він не заперечує свого обов`язку утримувати доньку, апелянт ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів та судового збору змінити, зменшивши розмір аліментів до 3000 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку та розмір судового збору до 840,80 грн.

У надісланому на адресу суду відзиві позивачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила, зазначивши, що відповідач визнав факт покращення свого майнового стану. Однак, при цьому він не надав жодних доказів своїх майнових витрат, зокрема витрат на оренду житла, сплату комунальних платежів, страхівок, а також доказів того, що дружина перебуває на його утриманні у зв`язку із доглядом за дитиною, якій виповнилось 2 роки. На думку позивачки ОСОБА_1 , наданий відповідачем у якості доказу Акт обстеження матеріально-побутових умов не доводить факту систематичного надання матеріальної допомоги батькам, яка б була постійним і основним джерелом їх існування. Більш того, відповідач та його батьки проживають в різних країнах, а тому батьки відповідача не є членами сім`ї ОСОБА_2 . Крім того, позивачка зауважує, що вищезазначений акт обстеження матеріально-побутових умов не може бути доказом у даній справі, оскільки він складений поза межами повноважень органу місцевого самоврядування. Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, позивачка ОСОБА_1 просить його залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину жодним учасником справи не оспорюється, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи стан здоров`я дитини, майновий стан відповідача, який проживає та працює в Канаді, стан його здоров`я, наявність на його утриманні малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружини, яка не працює, доглядаючи дитину, наявність батьків пенсіонерів, прийшов до висновку, що раніше присуджений розмір аліментів в користь позивачки не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку дочки сторін, а тому його слід збільшити до 4 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за рішенням Тисменицького районного суду від 11 березня 2013 року залишена проживати з матір`ю (а.с. 4, 6).

Рішенням Тисменицького районного суду від 04 квітня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти у користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 700 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Судом першої інстанції встановлено і жодним із учасників справи не заперечується, що відповідач ОСОБА_2 тимчасово проживає та працює в Канаді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 13 квітня 2013 року створив сім`ю та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.81-84). Доказів дійсного майнового стану відповідач ОСОБА_2 ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не подав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В цьому аспекті, колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд зауважує, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Крім того, слід зазначити, що при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень.

Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Разом з тим, на думку колегії суддів у відповідача ОСОБА_2 відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дочці ОСОБА_3 лише на мінімальному рівні. Доказів на спростування визначеного судом розміру аліментів апелянтом не надано. Також апеляційний суд враховує добровільну згоду ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дочки сторін у розмірі 3 000 грн.

А отже, сума аліментів у розмірі 4 000 грн щомісячно визначена судом правильно. Даний розмір аліментів, який з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, забезпечуватиме потреби дитини та є необхідним для повноцінного матеріального забезпечення, фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку та виховання дитини.

Колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини, також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що він не спроможний сплачувати на утримання доньки ОСОБА_3 визначений судом першої інстанції розмір аліментів, оскільки доказів свого дійсного доходу він суду не надав.

Не заслуговують уваги твердження апелянта про те, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки, по-перше, вони не є членами сім`ї ОСОБА_2 , а по-друге, батьки відповідача являються пенсіонерами та отримують пенсію згідно чинного законодавства.

Помилковими, на думку колегії суддів, є й твердження апелянта про те, що сума судового збору, яка підлягає стягненню з нього повинна становити 840,80 грн, оскільки при подачі позову за дві майнові вимоги у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» підлягала сплаті мінімальна сума судового збору саме в розмірі 1 681,60 грн (840,80 грн х 2).

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам зазначеним у відзиві на позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Висновки місцевого суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 02 липня 2020 року у даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк