Провадження № 2/752/3452/20
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ житлового будинку та земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив здійснити розподіл між позивачем та ОСОБА_2 частку землі і будинку, яка належала двоюрідній сестрі позивача - ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна сестра позивача - ОСОБА_4 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з якою вони володіли земельною ділянкою та будинком за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті сестри, позивач першим подав заяву про прийняття спадщини після її смерті, а згодом заяву подала матір ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , яка померла, не оформивши документи на спадщину, та після якої в спадщину вступила її рідна сестра ОСОБА_6 , отримавши квартиру, в якій мешкала ОСОБА_3 . Малих померла, та після її смерті спадщину прийняла її донька ОСОБА_2 . Позивач вважає, що він має більше прав ніж ОСОБА_2 , а тому звернувся до суду із даним позовом та просить при розподілі землі та будинку врахувати те, що ОСОБА_2 отримала квартиру від ОСОБА_3 , а він із народження проживав за тією адресою та доглядав за ОСОБА_3 до смерті.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 15.10.2019 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 28.11.2019 року, справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В січні 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить в задоволенні позову відмовити, оскільки, позовні вимоги з урахуванням підстав позову пред`явлені до неналежного відповідача.

В зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 18.06.2020 року № 415, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Одночасно вказав, що ним пред`явлено позов до належного відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача вказує на те, що є неналежним відповідачем у справі.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи,

вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта.

Відповідно до копії технічного паспорта та рішення Мінського районного суду м. Києва від 26.11.1996 року, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 успадкували будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також відповідно до державного акту їм в рівних долях належить на праві власності земельна ділянка за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Переконливих та достатніх доказів того, що ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою позивача матеріали справи не містять, та будь-яких вимог в цій частині позивачем пред`явлено не було.

Відповідно до листа Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 27.08.2019 року № 4855/1, було встановлено, що на підставі заяви позивача від 23.10.2008 року була заведена спадкова справа № 301/2008 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Нотаріус вказує на те, що позивачем не було надано суду документів, які підтверджують рідство із померлою. Видача свідоцтва позивачу є неможливою, оскільки, він не є спадкоємцем по спадковій справі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та позивач не закликається до спадкування.

Слід зазначити, що будь-яких клопотань в частині витребування спадкової справи та залучення до участі у справі інших спадкоємців, стороною позивача в ході розгляду справи заявлено не було, як і не було оскаржено у встановленому законом порядку відмова нотаріуса в оформленні спадщини.

Позивачем пред`явлено позов до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, та в ході розгляду справи позивач наполягав на тому, що саме зазначена установа є належним відповідачем у даному спорі.

Перевіряючи обгрунтованість позовних вимог, слід вказати на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Учасник справи, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що спір, переданий на вирішення суду позивачем шляхом подання ним позову до відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації обґрунтований наявністю спору між спадкоємцями, зокрема, в частині розміру їх часток в майні, що належала за життя на праві власності померлій особі, а тому позовні вимоги про поділ в долях будинку та землі після смерті ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом з огляду на визначені позивачем підстави звернення з позовом до суду, пред`явлені до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, - безпідставно, як до неналежного відповідача.

Варто відзначити, що згідно із п.п. 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому, позивачем в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Проте, незважаючи на роз`яснення судом права на залучення належного відповідача до участі в розгляді даного спору та третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору, позивач таким своїм правом не скористався, зазначаючи в ході розгляду справи про те, що саме Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація є належним відповідачем у справі.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача, який має відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, відповідачем не порушуються та не оспорюються права, за захистом яких позивач звернувся до суду, а тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ житлового будинку та земельної ділянки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий Н.П. Чередніченко