Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 753/9809/17

провадження № 61-6862св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тертична Віта Володимирівна,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тертичної В. В.

Скарга мотивована тим, що 30 грудня 2015 року на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто 17 602,99 грн, перерахував на рахунок відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві 7 434,67 грн, проте державний виконавець Тертична В. В. перерахувала на рахунок стягувача лише 6 657,48 грн, за мінусом суми виконавчого збору.

Посилаючись на те, що державний виконавець Тертична В. В. безпідставно у порушення вимог статей 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» стягнула із сплаченої ним суми боргу виконавчий збір у розмірі 743,46 грн, а грошові кошти в сумі 1 860,30 грн, які були сплачені в якості оплати виконавчого збору, взагалі не перерахувала на рахунок стягувача, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 48380062 щодо неперерахування на рахунок ОСОБА_2 сплачені ним кошти в розмірі 7 434,67 грн неправомірною та зобов`язати державного виконавця перерахувати сплачені ним кошти у виконавчому провадженні в повному розмірі на рахунок ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Даниленка В. В. скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тертичної В. В. у виконавчому провадженні № 48380062 щодо неперерахування на рахунок ОСОБА_2 сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 7 434,67 грн. Зобов`язано державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тертичну В. В. перерахувати у виконавчому провадженні № 48380062 сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 7 434,67 грн на рахунок ОСОБА_2 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сплачена ОСОБА_1 сума коштів в розмірі 7 434,67 грн не була в повному розмірі зарахована державним виконавцем на рахунок стягувача, й відповідно підлягає перерахуванню, оскільки зарахування суми 743,60 грн, як виконавчого збору є неправомірним, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у березні та квітні 2016 року були сплачені кошти в рахунок оплати виконавчого збору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційні скарги Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року скасовано, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що кошти на оплату виконавчого збору ОСОБА_1 були сплачені поза межами строку, встановленого для його оплати та на закритий рахунок відділу державної виконавчої служби, а тому дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору є правомірними та відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, яка була помилково скасована.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано належної оцінки тій обставині, що боржником на виконання судового рішення сплачено грошові кошти в сумі 7 434,67 грн, які мали бути перераховані стягувачу в повному обсязі, проте державний виконавець, безпідставно, всупереч призначення платежу, стягнув з перерахованої суми виконавчий збір, унаслідок чого помилково відмовив в задоволенні скарги. При цьому враховано недопустимий та недостовірний доказ, сформований державним виконавцем щодо перерахування боржником коштів на оплату виконавчого збору на закритий рахунок відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року справу № 753/9809/17 за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тертичної В. В. призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2015 року, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 602,99 грн.

10 липня 2015 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 602,99 грн, на підставі якого 31 липня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48380062.

На виконання вказаного рішення суду боржником ОСОБА_1 30 грудня 2015 року сплачено 7 434,47 грн, з яких 6 691,24 грн було перераховано за реквізитами стягувача, а сума в розмірі 743,46 грн зарахована як виконавчий збір.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність державного виконавця щодо неперерахування повної суми стягувачу неправомірною, посилаючись на незаконність дій останнього щодо перерахування суми коштів на оплату виконавчого збору.

Отже, заявником фактично оскаржуються дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий лист.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 443/1965/18 (провадження № 14-623цс19) від 18 грудня 2019 року у справі №344/21436/18 (провадження № 14-596цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566цс19) і підстав для відступу від нього не вбачається.

Ураховуючи викладене, вимоги скарги ОСОБА_1 про оскарження дій та бездіяльності державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 48380062, унаслідок чого не було здійснено перерахування повної суми боргу на рахунок стягувача, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК Українисудове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Частиною третьою статті 400 ЦПК Українивизначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій скаргу ОСОБА_1 , яка повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, помилково розглянули в порядку цивільного судочинства, тобто з порушенням правил предметної юрисдикції, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13 (провадження № 14-566цс19), колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасувати.

Провадження у справі № 753/9809/17 за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тертичної В. В. закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови заявник має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов