Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4976/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 18 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/4976/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2019 року, постановлене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що 19 березня 2019 року між нею та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого вона передала останньому 4 455 000 грн., з кінцевим терміном повернення до 19 березня 2019 року. В якості забезпечення належного виконання умов договору позики між нею та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 не виконано зобов`язань згідно з договором позики, позивачка просила в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в розмірі 2 730 000 грн. за договором позики від 19 березня 2018 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів для реалізації квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2016 року за №13738421 та квартири АДРЕСА_3 , що належать ОСОБА_2 , право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2016 року за №13738821 за ціною, визначеною на момент реалізації на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позову.

Зокрема зазначає, що вона не була залучена до часті у справі, проте зазначеним рішенням порушуються її права.

Вказує, що на підставі договору дарування набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Зазначені квартири вибули з її законного володіння на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Право власності було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира, яке набрало законної сили, вказані рішення були визнанні незаконними та скасовані. Проте, ТОВ «Кей-Колект» продало спірні квартири ТзОВ «БІ-ІСТЕЙТ». В свою чергу, останнє здійснило відчуження спірних квартир ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу.

На думку представників відповідачів, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки незалучення до участі у справі ОСОБА_4 жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Дослідивши метеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого позивачка передала відповідачеві у позику 4455000 грн., що є еквівалентним 165000 дол. США, строком до 19 березня 2019 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань до договором позики 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого остання передала позивачці в іпотеку належній їй квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 19 березня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за №2384.

20 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідачів з письмовою вимогою повернути кошти за договором позики в повному обсязі.

26 березня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на зазначену вимогу ОСОБА_1 письмово повідомили про неможливість виконання боргових зобов`язань внаслідок певних обставин та скрутного матеріального становища, розуміючи при цьому правові наслідки невиконання умов договору позики. Також вказали, що не заперечують щодо звернення стягнення на квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_3 .

За правилами ч.ч.1,4 ст. 33 Закону України « Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до приписів ст. 36 Закону України « Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими насідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п.5.5.1договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем та/або ОСОБА_3 письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно із Законом України « Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У випадку отримання або неотримання ( за будь-яких обставин) іпотекодавцем та/або ОСОБА_3 письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, іпотекодержатель має право зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки.

Пунктом 5.5.3 договору також передбачено, що іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою іпотекодержателя в порядку, визначеному статтею 6 Закону України « Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує іпотекодержателю.

Отже, сторони погодили позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Хоча відповідачі й надали згоду на звернення стягнення на передані в іпотеку квартири, й спір з даного приводу між ними відсутній, проте позивач не бажала задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку, а скористалась можливістю звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, до участі у справі не було залучено ОСОБА_4 , оскільки рішення суду про звернення стягнення на вказані квартири порушує її права та інтереси.

Так, матеріали справи свідчать, що 4 березня 1998 року ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсарем В.В.

Квартира АДРЕСА_5 по АДРЕСА_6 перейшла у власність ОСОБА_4 згідно з договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В. 7 червня 2001 року.

В подальшому, 28 грудня 2007 року, зазначені квартири були передані в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк».

12 грудня 2011 року між ПАТ « УкрСиббанк» та ТОВ « Кей-Колект» укладений договір факторингу, відповідно до якого останнє набуло прав іпотекодержателя за вказаним іпотечним договором, а також право вимоги за кредитним договором.

4 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелевою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ « Кей-Колект» права власності на спірні квартири.

Вказані обставини встановлені рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2017 року.

25 лютого 2016 року між ТОВ « Кей-Колект» та ТОВ « Бі-Істейт» укладений договір купівлі-продажу вказаних квартир ( а.с.81).

Окрім того, 17 березня 2017 року між ТОВ « Бі-Істейт» та ОСОБА_2 укладені договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна.

Проте, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 березня 2017 року, яке набрало законної сили 12 жовтня 2017 року, визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевої А.М. про державну реєстрацію за ТОВ « Кей-Колект» права власності на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 .

Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелеву А.М. скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на вказані квартири за ТОВ « Кей-Колект».

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що спірні квартири вибули з власності ОСОБА_4 у спосіб, не передбачений законом, й рішення суду про звернення стягнення на дане нерухоме майно порушує її права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції питання щодо залучення ОСОБА_4 до участі у справі не вирішувалось. Оскільки суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання про залучення до участі у розгляді справи інших осіб в якості співвідповідачів, рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: