Дата документу 03.09.2020 Справа № 333/4848/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4848/13
Провадження №22-ц/807/2344/20
Головуючий в 1-й інстанції Піх Ю.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кримської О.М., Дашковської А.В.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Під час розгляду справи, від сторін на адресу суду було подано заяву про визнання мирової угоди від 10.12.2013 року, яка укладена сторонами на взаємовигідних умовах.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року, визнано Мирову угоду від 10.12.2013 року укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в процесі розгляду справи №333/4848/13-ц наступного змісту:

1.Сторони домовляються між собою, що по даній мировій угоді за позивачем визнається право власності на адмінбудівлю з магазином літ.Е-2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м.

2.Зазначене нерухоме належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстрованого в реєстрі під №2047, зареєстрованого ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 15.11.2012 року за реєстраційним номером 719721,

3.Вищезазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 910кв.м.

Кадастровий номер земельної ділянки :03:019:0099

На зазначеній земельній ділянці розташоване: адмінбудівля з магазином Е-2, черепашник, обкл. Цеглою, загальною площею 446,2 кв.м

4.У свою чергу позивач відмовляється від своїх позовних вимог до відповідача у вигляді стягнення суми боргу за договором позики від 15.05.2012 року в сумі 750000 гривень та стягнення судових витрат.

Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, скаржник на момент постановлення мирової угоди перебувала за межами країни на території Російської Федерації, договір про надання юридичних послуг, мирова угода та заява про затвердження мирової угоди підписані іншою особою, що підтверджується експертним висновком у матеріалах кримінального провадження. Крім того, затвердження мирової угоди повинно стосуватися лише предмета позову, при цьому майнові права на нерухоме майно предметом позову не були.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваною ухвалою від 24 грудня 2013 року визнано мирову угоду. Апеляційна скарга на ухвалу подана 22 червня 2020 року, тобто по спливу більше шести років. Вказаний термін не слід вважати розумним, враховуючи також, що відповідно до матеріалів справи встановлено наступне.

Так, 18.01.2016 року з матеріалами цивільної справи ЄУН №333/4848/13 ознайомлювався представник ОСОБА_4 - адвокат Кірюта С.С. (а.с.73), при цьому в цей період ОСОБА_4 діяв в інтересах ОСОБА_1 відповідно до довіреності від 02.12.2015 року (а.с.77).

21.01.2016 року адвокатом Кірютою С.С. отримана копія оскаржуваної ухвали (а.с.79).

21.01.2016 року ОСОБА_4 як представником ОСОБА_1 , та діючи в її інтересах до апеляційного суду Запорізької області була подана апеляційна скарга на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року (а.с.81-83).

При цьому сама ОСОБА_1 в ході судового засідання 03.09.2020 року особисто апеляційному суду підтвердила, що вона особисто видала довіреність на свого сина ОСОБА_4 , і була обізнана про неправомірні, на її думку, дії зі спірним нерухомим майном. В зв`язку з чим її син звертався окремо і до правоохоронних органів.

22.02.2016 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 було подано до апеляційного суду заяву про відкликання апеляційної скарги (а.с.101).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року повернуто апелянту.

Вказана ухвала отримана ОСОБА_1 особисто 01.03.2016 року (а.с.104).

Окрім цього, 27.09.2018 року з матеріалами цивільної справи ЄУН №333/4848/13 ознайомлювався представник ОСОБА_1 адвокат Фельський С.Л.

Вказані обставини вказують на беззаперечну обізнаність скаржника про існування оскаржуваної ухвали принаймні з 2016 року.

Строк апеляційного оскарження встановлено цивільно-процесуальним законом і він не може бути безмежним. Захищаючи процесуальні права одних осіб, апеляційний суд не вправі порушувати процесуальні права інших осіб, що беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набрало статусу остаточного 29 січня 2016 року, за яким Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, то таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини " Пономарьов проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

При цьому, за змістом ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Таким чином, суду належало відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Між тим, враховуючи необхідність колегіального вирішення питання щодо можливого розгляду апеляційної скарги, та встановлення у судовому засіданні певних обставин справи, наразі апеляційне провадження у справі підлягає закриттю у відповідності до ст. 362 ЦПК України.

При цьому, згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне в даному випадку застосувати аналогію закону, як то передбачено ч. 9 ст. 10 ЦПК України, оскільки ст. 362 ЦПК України не передбачено закриття провадження у справі з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2013 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повна ухвала складена 08 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. М. Кримська

А. В. Дашковська