Справа № 939/2428/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2020 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в кінці 2018 року він передав за договором позики відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10000 грн., які останній зобов`язався йому /позивачу/ повернути через місяць, залишивши в якості гарантії свій паспорт. У вказаний термін кошти відповідач не повернув, натомість 11 липня 2019 року до нього /позивача/ приїхала дружина відповідача ОСОБА_3 з працівниками поліції, забрала паспорт ОСОБА_2 та повернула частину боргу у розмірі 1000 грн., а також написала розписку, за якою зобов`язалась повернути борг чоловіка протягом 90 днів із дня написання розписки, однак до цього часу борг ні відповідачем, ні його дружиною йому / ОСОБА_1 / не повернутий.

Просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у сумі 9000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України; відзив не надав.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки, складеної 11 липня 2019 року ОСОБА_3 , остання зобов`язалась протягом 90 днів повернути позивачу ОСОБА_1 борг у сумі 10000 грн., який виник у її чоловіка відповідача ОСОБА_2 /а.с. 5/.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Так, суд, дослідивши вказану розписку, на яку позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог до відповідача, встановив, що дана розписка не містить умови отримання відповідачем в борг у позивача певної суми грошових коштів, так само як і не містить зобов`язання останнього про їх повернення та дати отримання коштів, а тому дана розписка не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики та його умов, і, як наслідок, жодні обов`язки за цією розпискою у відповідача перед позивачем не виникають.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності в нього правовідносин з відповідачем ОСОБА_2 за договором позики, вказана розписка дану обставину не доводить, так як складена не відповідачем, а ОСОБА_3 , то підстав для стягнення з нього (відповідача) на користь позивача боргу за цією розпискою суд не вбачає, у зв`язку з чим вважає необхідним у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст.202,207,1046,1047,1049 ЦК України, ст. 10-13,81259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч