Справа № 299/2057/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/2057/18 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 27 лютого 2019 року, повний текст якого складено 7 березня 2019 року, головуюча суддя Рішко Г.І., -

встановив:

03.07.2018 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу. Позивач зазначав, що на підставі кредитного договору від 30.03.2007 № 08/300/13 надав ОСОБА_1 на строк до 29.03.2022 кредит у розмірі 15300,00 дол. США. Виконання зобов`язань позичальником було забезпечено порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з якими 30.03.2007 були укладені договори поруки, відповідно № 08/300/13/01 і № 08/300/13/02.

Позичальник не виконував належно своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 30.05.2018 утворився борг за кредитом 12905,50 дол. США, за процентами 3997,96 дол. США. Вимоги банку щодо сплати боргу, надіслані відповідачам, залишилися без задоволення.

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати повернення боргу та на положення ЦК України щодо солідарного обов`язку позичальника і поручителів сплатити кошти, банк просив стягнути на свою користь з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором від 30.03.2007 № 08/300/13 у розмірі 16903,46 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 12905,50 дол. США та за процентами у сумі 3997,96 дол. США, і покласти на них судові витрати.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 27.02.2019 провадження в справі щодо відповідача ОСОБА_3 закрито з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27.02.2019 позов задоволено частково:

вимоги, пред`явлені до ОСОБА_1 , задоволено, стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 30.03.2007 № 08/300/13 у розмірі 16903,46 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на 30.05.2018 складає 441162,44 грн, з яких заборгованість: за кредитом 12905,50 дол. США (еквівалент 336819,91 грн), за процентами 3997,96 дол. США (еквівалент 104746,55 грн), а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 6633,52 грн у рахунок відшкодування судових витрат;

у задоволенні вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , відмовлено.

Задовольняючи вимоги, що були пред`явлені до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності в повному обсязі, з того, що відповідачка порушила свої зобов`язання за кредитним договором і не спростувала пред`явлених до неї вимог, а також з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису про солідарне стягнення боргу з позичальника і поручителя не припинило договірних правовідносин, не звільняє боржника від відповідальності за порушення грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені. Суд дійшов і висновку про те, що позов був пред`явлений кредитором у межах позовної давності, перебіг якої переривався вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання боргу.

У позові до поручителя ОСОБА_2 суд відмовив через припинення поруки з 20.10.2008 внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Товт М.М., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Вимоги позову щодо розміру боргу та порядку його визначення не були доведені. У тому числі, не було враховано, що заборгованість, яка сплачувалася відповідачем, була зарахована не на ті банківські рахунки, що визначалися договором.

Суд не врахував, що кілька незначних за сумою платежів, які відображені в розрахунку, але не сплачувалися відповідачем, були зараховані банком безпідставно.

Не були враховані умови договору щодо припинення зобов`язання та, відповідно, безпідставність нарахування процентів за межами строку кредитування. Позичальник припинив сплачувати платежі за договором з березня 2013 року і за умовами договору строк кредитування припинився з 08.04.2013.

Крім того, 28.04.2010 був вчинений виконавчий напис нотаріуса про дострокове повне стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 .

З огляду на такі обставини, позивач пропустив і позовну давність.

Сторона просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Позивач ПАТ КБ «Укрсоцбанк» рішення суду не оскаржує.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.11.2019 залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 44119321, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та позовної давності в редакції, що була чинною на час їх виникнення. Беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно із позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і відсотками за кредитним договором і обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування відповідних платежів, стягнення коштів підлягає перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідачки ОСОБА_1 , в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині вирішення позову стосовно відповідача ОСОБА_2 і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, рішення суду перевіряється виходячи з обставин, які мали місце на час його ухвалення (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Водночас суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 чинної редакції ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання, сплати штрафних санкцій за порушення зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України), правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України). Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

За правилами ЦК України про позовну давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовна давність тривалістю в один рік; позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору в письмовій формі; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 259 ч. 1, ст. 260, ст. 261 ч.ч. 1, 5, ст. 264, ст. 266, ст. 267 ч.ч. 1-4 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»)), правонаступником якого з 15.10.2019 є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (АТ «Альфа-Банк»), за договором кредиту від 30.03.2007 № 08/300/13 надало ОСОБА_1 кредит у сумі 15300,00 дол. США зі сплатою 13,35% річних, строком до 29.03.2022 і щомісячною сплатою за кредитом до 10-го числа місяця починаючи з квітня 2007 року (п.п. 1.1., 1.1.2., 2.4.1. договору) (а.с. 5-8 т. 1). Умови договору передбачали також, що:

у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених, зокрема, п. 3.3.6. договору (п. 3.3.6. позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору…), … протягом більше, ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.4.);

у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9. договору (п. 3.3.8. позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному договором, п. 3.3.9. - позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами… та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному договором), … протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5.);

у разі настання обставин, визначених п.п. 4.4., 4.5. договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (п. 7.4.).

Виконання зобов`язань позичальником було забезпечено, зокрема, порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з якими банк уклав 30.03.2007 договори поруки, відповідно, № 08/300/13/01 і № 08/300/13/02, що були підписанні також і позичальником ОСОБА_1 , при цьому, договір поруки № 08/300/13/01 був посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. за реєстровим № 832 (а.с. 11, 13-14 т. 1).

Додатковою угодою № 1 від 20.10.2008 про внесення змін до договору кредиту № 08/300/13 від 30.03.2007 сторони встановили з 20.10.2008 процентну ставку за кредитом у розмірі 15% річних, інші умови договору залишили незмінними (а.с. 9 т. 1).

Позичальник ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за кредитним договором і спричинила виникнення боргу, з метою стягнення якого кредитор звернувся до нотаріуса по вчинення виконавчого напису.

З отриманих на стадії апеляційного розгляду справи із Закарпатського обласного державного нотаріального архіву матеріалів щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису випливає, що:

19.10.2009 АКІБ «Укрсоцбанк» пред`явив за вих. № 02.1-01/96-559 позичальнику ОСОБА_1 і поручителю ОСОБА_2 претензію, якою повідомив, що позичальник не виконує свої зобов`язання понад 60 днів, визначив загальну заборгованість станом на 09.10.2009 в сумі, еквівалентній 123375,75 грн (13600,00 дол. США боргу за сумою кредиту, 1243,02 дол. США боргу за процентами, 459,00 дол. США штрафу), однак, тоді не визначав конкретну дату, в яку настав строк виконання зобов`язання, і зажадав протягом 30 календарних днів з моменту отримання претензії сплатити наразі прострочену заборгованість за відсотками, а також пеню і штраф загальною сумою 21248,25 грн, у разі несплати яких повідомив, що вимагатиме солідарного стягнення боргу в сумі 123375,75 грн (а.с. 33 т. 2);

заявою від 28.04.2010 за вих. № 02-05/84-30 АКІБ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Вімерта В.І. по вчинення виконавчого напису на договорі поруки від 30.03.2007 № 08/300/13/01 щодо стягнення з позичальника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 боргу за договором кредиту від 30.03.2007 № 08/300/13 в сумі 16403,61 дол. США, з яких 13600,00 дол. США борг за сумою кредиту, 1964,36 дол. США борг за процентами, 380,25 дол. США пеня, 459,00 дол. США штраф, що виник за період з 30.10.2007 по 28.04.2010 (а.с. 31 т. 2);

приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт В.І. 28.04.2010 вчинив за реєстровим № 617 виконавчий напис на договорі поруки від 30.03.2007 № 08/300/13/01, яким на погашення боргу ОСОБА_1 перед АКІБ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 30.03.2007 № 08/300/13 в сумі 16403,61 дол. США (еквівалент 130013,37 грн), де 13600,00 дол. США борг за сумою кредиту, 1964,36 дол. США борг за процентами, 380,25 дол. США пеня, 459,00 дол. США штраф, що виник за період з 30.10.2007 по 28.04.2010, запропонував стягнути ці кошти, а також витрати по вчиненню виконавчого напису в сумі 1300,00 грн солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 145 т. 1, а.с. 29 т. 2).

Таким чином, кредитор зафіксувавши претензією порушення позичальником зобов`язання не вимагав стягнення всього боргу і зажадав сплати тільки поточної заборгованості, а своє право на дострокове повне стягнення всього заборгованого, що випливає із положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України та узгоджується з умовами договору, реалізував внаслідок невиконання боржниками вимоги про сплату поточної заборгованості. Кредитор виходив із того, що строк повного виконання зобов`язання є таким, що настав, змінив строк виконання зобов`язання і саме заявою від 28.04.2010 по вчинення виконавчого напису нотаріусом пред`явив до солідарних боржників вимогу про дострокове солідарне стягнення боргу за кредитним договором у повному обсязі, включно зі штрафними санкціями.

Матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № 44119321 містять дані про те, що виконавчий напис нотаріуса від 28.04.2010 був повторно пред`явлений до виконання заявою ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.07.2014 № 407, на підставі якої постановою держвиконавця РВ ДВС Виноградівського РУЮ від 21.07.2014 було відкрито виконавче провадження щодо ОСОБА_2 (а.с. 146, 147 т. 1, а.с. 2, 9 в.п. № 44119321). Рішення про дострокове стягнення боргу за кредитним договором реально виконувалося лише щодо ОСОБА_2 , з якого у період з 27.03.2015 по 28.10.2019 на підставі 41 розпорядження (2015 рік 8 розпоряджень, 2016 рік 2 розпорядження, 2017 рік 16 розпоряджень, 2018 рік 9 розпоряджень, 2019 рік 6 розпоряджень) були перераховані на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 27682,81 грн:

27.03.2015 437,60 грн;

27.04.2015 483,06 грн;

14.05.2015 483,06 грн;

18.05.2015 483,06 грн;

20.07.2015 483,06 грн;

18.08.2015 483,06 грн;

18.09.2015 483,06 грн;

21.10.2015 483,06 грн;

16.01.2016 483,06 грн;

18.02.2016 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

30.03.2017 483,06 грн;

28.03.2017 483,06 грн;

26.04.2017 483,06 грн;

22.05.2017 483,06 грн;

05.09.2017 1449,17 грн;

05.10.2017 483,06 грн;

06.11.2017 483,06 грн;

22.11.2017 874,40 грн;

22.12.2017 678,73 грн;

25.01.2018 678,73 грн;

14.03.2018 678,73 грн;

26.03.2018 678,73 грн;

24.04.2018 680,15 грн;

22.05.2018 678,73 грн;

25.06.2018 680,15 грн;

24.09.2018 2040,44 грн;

30.10.2018 680,15 грн;

26.11.2018 680,15 грн;

14.01.2019 681,21 грн;

08.02.2019 749,33 грн;

19.03.2019 749,33 грн;

26.03.2019 791,00 грн;

05.09.2019 2376,17 грн;

28.10.2019 792,59 грн (а.с. 20-30, 32-62, 64 в.п. № 44119321).

Поряд із цим, із розрахунку боргу, пред`явленого до стягнення, що його банк додав до позовної заяви, випливає, що борг ОСОБА_1 за кредитним договором був визначений станом на 30.05.2018 у сумі 16903,46 дол. США, де борг за кредитом 12905,50 дол. США, за процентами 3997,96 дол. США, борг був пред`явлений до стягнення в доларах США, а офіційний курс НБУ 1,00 дол. США/26,098943 грн на 30.05.2018 був застосований у цілях визначення ціни позову (а.с. 16-18 т. 1). Цим розрахунком зафіксовані, зокрема, такі обставини:

розмір боргу за кредитом був визначений як різниця між сумою виданого кредиту та сумою коштів, зарахованих на сплату строкової заборгованості за кредитом і простроченої заборгованості за кредитом: 15300,00 дол. США (1700,00 дол. США + 694,50 дол. США) = 12905,50 дол. США;

зазначена сума боргу за кредитом утворюється також як різниця між сумою, визначеною виконавчим написом нотаріуса, та сплаченими після вчинення виконавчого напису коштами, зарахованими на погашення боргу за сумою кредиту: 13600,00 дол. США 694,50 дол. США = 12905,50 дол. США;

строкова заборгованість за кредитом погашалася по 28.11.2008 (20 платежів по 85,00 дол. США кожен на загальну суму 1700,00 дол. США), коли зафіксований останній за часом платіж;

на сплату простроченої заборгованості за кредитом були зараховані 18 платежів різними сумами (від 17,82 дол. США до 184,19 дол. США) у період з 03.04.2015 по 10.05.2018 на загальну суму 694,50 дол. США, вказані платежі вкладаються в період здійснення виконавчого провадження № 44119321 щодо ОСОБА_2 ;

проценти за кредитом сплачувалися фактично здійсненими платежами у період з 10.05.2007 по 19.07.2017, при цьому:

проценти нараховувалися за період з 30.03.2007 по 31.03.2012, а з 01.04.2012 не нараховувалися ані на строкову, ані на прострочену заборгованість за кредитом;

борг за процентами в сумі 3997,96 дол. США кредитор визначив як різницю між нарахованими на строкову заборгованість за кредитом процентами та сплаченою частиною цих процентів (9374,73 дол. США 5376,77 дол. США);

загальна сума фактично сплачених процентів становить 6212,96 дол. США і є сумою процентів, нарахованих на строкову заборгованість за кредитом, і процентів, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом (5376,77 дол. США + 836,19 дол. США);

із фактично сплачених процентів у сумі 6212,96 дол. США були сплачені після вчинення нотаріусом виконавчого напису 2114,36 дол. США (7 платежів по 50,00 дол. США, 14 платежів по 100,00 дол. США, 1 платіж у 200,00 дол. США, 2 платежі по 40,00 дол. США, по одному платежу сумами у 44,20 дол. США, 19,43 дол. США і 20,73 дол. США), відповідно, проценти в сумі 4098,60 дол. США були сплачені до вчинення виконавчого напису нотаріусом;

рух коштів, зафіксований розрахунком боргу, не відображає фактів зарахування сплачуваних боржниками коштів на погашення пені та штрафу, що були зазначені у виконавчому написі нотаріуса від 28.04.2010, а неустойка, що була вказана в розрахунку боргу, була розрахована за інший, аніж у виконавчому написі, період і до стягнення судовим порядком не пред`являлася.

Аналіз даних розрахунку заборгованості в сукупності з даними, зафіксованими вищезгаданим виконавчим написом нотаріуса, та з іншими матеріалами справи вказує також на те, що:

проценти, які були нараховані після вчинення виконавчого напису за період з 29.04.2010 по 31.03.2012 і були пред`явлені до стягнення в рамках суми боргу, визначеного станом на 30.05.2018, складають 2033,60 дол. США (3997,96 дол. США 1964,36 дол. США);

стосовно коштів, які стягувалися на користь банку з ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження № 44119321, слід констатувати наступне:

за період з 27.03.2015 по 22.05.2018 (тобто, за період, який вкладається у період визначення кредитором заборгованості по 30.05.2018) у рамках виконавчого провадження було видано 31 розпорядження про стягнення коштів на користь банку на загальну суму 17462,29 грн і за цей же період на сплату простроченої заборгованості за кредитом були зараховані 18 платежів на загальну суму 694,50 дол. США, що за офіційним курсом НБУ долара США до гривні (до 6-го знаку після коми включно) на дати зарахувань відповідних платежів (03.04.2015, 23.09.2015, 11.12.2015, 10.02.2016, 01.03,2016, 30.05.2016, 19.07.2017, 11.09.2017, 30.10.2017, 13.11.2017, 28.11.2017, 29.11.2017, 29.12.2017, 05.02.2018, 21.03.2018, 29.03.2018 і 10.05.2018) становили еквівалент 17692,88 грн, відповідні платежі як за розпорядженнями, так і за розрахунком боргу співвідносяться між собою за сумами та часом зарахування;

тобто, беручи до уваги фактичні обставини, які випливають з матеріалів виконавчого провадження та з розрахунку боргу (зокрема, стягнення коштів у гривнях, період їх стягнення та спосіб зарахування на погашення боргу в доларах США за поточним валютним курсом), на сплату простроченої заборгованості за кредитом зараховані були кошти, що стягувалися з ОСОБА_2 , а розбіжність між сумами в гривнях (230,59 грн) є неістотною та є меншою за будь-який окремо взятий платіж, ця розбіжність, а також розбіжність у кількості операцій можуть пояснюватися сукупністю різних факторів (групування платежів, зарахування за курсом з іншим числом знаків після коми, зарахування коштів на погашення неустойки тощо);

три платежі на загальну суму 84,36 дол. США (44,20 дол. США 22.09.2015, 19,43 дол. США 30.06.2016 і 20,73 дол. США 19.07.2017), що були зараховані на погашення заборгованості за процентами, за офіційним курсом НБУ долара США до гривні (до 6-го знаку після коми включно) на дати зарахувань відповідних платежів дають суму 1986,45 грн, яка суттєво перевищує ту, що має підтвердження в матеріалах виконавчого провадження № 44119321, тому за відсутності інших даних і доказів ці платежі не можуть бути віднесені до тих, що здійснювалися за рахунок стягнення коштів із ОСОБА_2 ;

доводи відповідачки ОСОБА_1 , яка стверджувала, що останній за часом здійснений нею платіж за кредитним договором мав місце 05.02.2013 у сумі 100,00 дол. США і після цієї дати вона платежі не здійснювала (а.с. 50, 55 т. 1 та ін.) суперечать наявним у справі доказам і матеріалам, що не спростовані нею в судах ані першої, ані апеляційної інстанцій, тому не можуть бути взяті до уваги:

як до, так і після вчинення виконавчого напису нотаріусом платежі на погашення боргу за процентами здійснювалися систематично (хоча й із порушеннями строків, які, однак, не перевищували тривалості позовної давності) як рівними сумами по 100,00 дол. США, 50,00 дол. США і 40,00 дол. США (по одному випадку 160,00 дол. США (20.10.2009) і 200,00 дол. США (23.05.2013)), при цьому, безпосередньо до і після 05.02.2013 платежі були аналогічними по 100,00 дол. США, так і сумами, що містили долари і центи США (з 10.05.2007 по 16.12.2008 сумами 164, 51 дол. США, 157,92 дол. США і подібними, а останні за часом три платежі з 22.09.2015 по 19.07.2017 сумами 44,20 дол. США, 19,43 дол. США і 20,73 дол. США);

з огляду на час, коли розпочалося стягнення в гривнях з ОСОБА_2 коштів на погашення боргу перед банком в рамках виконавчого провадження № 44119321, до 27.03.2015 можливість погашення процентів за рахунок таких коштів виключається, а в справі встановлено, що кошти, які стягувалися з ОСОБА_2 , в повному обсязі спрямовувалися на погашення іншої частини заборгованості за кредитним договором (повернення суми кредиту);

отже, по 19.07.2017 кошти на погашення заборгованості за процентами вносила ОСОБА_1 і протилежного не встановлено.

При вирішенні вимог щодо стягнення процентів, неустойки має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, не може бути стягнута;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Позивач визначив заборгованість станом на 30.05.2018 і в складі цієї заборгованості пред`явив до стягнення проценти, нараховані за період з 30.03.2007 по 31.03.2012, де період з 29.04.2010 по 31.03.2012 (за який були нараховані проценти в сумі 2033,60 дол. США) після закінчення строку дії договору. Нарахування процентів у такий спосіб безпідставне, позаяк умовами кредитного договору це не передбачено, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення процентів за передбаченою договором ставкою немає. Отже, заборгованість за процентами, яка утворилася після 28.04.2010, пред`явлена до стягнення безпідставно. Цей елемент пред`явленої до стягнення заборгованості був розрахований на невірній базі, без урахування факту зміни строку виконання зобов`язання, по суті це нарахування здійснене за фактичної відсутності бази для нього. Тому в частині стягнення цієї суми у вимозі позову належало відмовити за її безпідставністю та недоведеністю.

Стосовно доводів відповідачки ОСОБА_1 про сплив позовної давності для пред`явлених до неї вимог колегія суддів враховує обставини, встановлені в справі.

Строк повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором (строк дії договору) змінився і настав 28.04.2010. Кредитний договір не містить умов, які б збільшували тривалість встановленої законом трирічної загальної позовної давності. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 просила застосувати позовну давність виходячи з того, що останній за часом платіж за кредитним договором вона здійснила 05.02.2013, після чого платежі не здійснювала, відповідно, перебігу позовної давності не переривала. Однак, як установлено під час апеляційного розгляду справи, ці доводи сторони необґрунтовані, оскільки перебіг позовної давності багаторазово переривався в період з моменту вчинення виконавчого напису нотаріусом і по 19.07.2017 платежами на погашення боргу за процентами, які здійснювалися ОСОБА_1 .

Відтак, 03.07.2018 кредитор пред`явив до позичальника позов про стягнення боргу за кредитним договором у межах позовної давності.

Виходячи з умов кредитування та суми заборгованості, що виникла на останній день дії договору (13600,00 дол. США боргу за кредитом, 1964,36 дол. США боргу за процентами, 380,25 дол. США пеня і 459,00 дол. США штрафу), кредитор мав передбачені законом і договором підстави вимагати стягнення цього боргу, що і зробив шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. З урахуванням руху коштів за кредитним договором та виходячи зі своєї правової позиції щодо боргу, до стягнення судовим порядком кредитор пред`явив борг, який визначив станом на 30.05.2018 у сумі 16903,46 дол. США, в тому числі, за кредитом 12905,50 дол. США, за процентами 3997,96 дол. США, неустойка не була предметом позову.

Враховуючи, що після закінчення строку дії договору борг за сумою кредиту та процентами існував, відповідачкою не був спростований по суті, у рахунок погашення боргу за сумою кредиту були зараховані 694,50 дол. США, а позичальником були після вчинення виконавчого напису сплачені на погашення процентів 2114,36 дол. США, ці кошти (2114,36 дол. США) підлягають зарахуванню на погашення боргу перед кредитором в межах пред`явленого позову: 1964,36 дол. США на погашення боргу за процентами і 150,00 дол. США на погашення боргу за сумою кредиту. Із таким зарахуванням коштів непогашеним залишається борг за кредитом у сумі 12755,50 дол. США.

Суд першої інстанції наведених обставин повною мірою не врахував.

З огляду на припинення з 20.10.2008 поруки ОСОБА_2 за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту від 30.03.2007 № 08/300/13 та встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів у рамках виконавчого провадження № 44119321 апеляційний суд зауважує таке.

Стягнуті до визнання судом поруки припиненою з ОСОБА_2 як із солідарного боржника 694,50 дол. США були зараховані на погашення боргу за кредитом, були відповідним чином обліковані банком і не можуть на час вирішення справи судом не враховуватися відповідно до їх правового статусу на момент сплати. З матеріалів виконавчого провадження також убачається, що з ОСОБА_2 на користь банку за період з 25.06.2018 по 28.10.2019 були стягнуті кошти в сумі 9989,93 грн.

Указані 9989,93 грн стягнуті за період, який знаходиться за межами позову, що розглядається, у справі відсутні дані про їх зарахування банком за конкретними видами (предметами) заборгованості, про еквівалент цих коштів на відповідні платежам дати валюті договору (доларам США). Тож ці кошти не можуть враховуватися в даній справі зважаючи на підстави, предмет, межі позову та на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Водночас як усі сплачені ОСОБА_2 кошти, так, зокрема, і кошти, що були сплачені ним після 30.05.2018, можуть з урахуванням факту чинності поруки, пов`язаних із цим обставин та за наявності відповідних підстав бути предметом взаємних розрахунків між банком, позичальником і ОСОБА_2 за взаємною згодою, а в разі недосягнення такої у відповідному спорі. Факт чинності поруки може вплинути на обсяг прав і обов`язків кредитора і позичальника в разі проведення відповідних розрахунків та/або ініціювання спору, що, втім, лежить за межами даної справи.

Виходячи з викладеного, з урахуванням положень ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію відповідачки в межах доводів, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 змінити виключивши з рішення судження про повну доведеність боргу в загальному розмірі 16903,46 дол. США і виклавши його резолютивну частину щодо ОСОБА_1 в редакції, відповідно до якої, оскільки відповідачка не довела відсутності своєї вини в порушенні зобов`язання, позов належить задовольнити частково, стягнути на користь банку з ОСОБА_1 борг за кредитом у сумі 12755,50 дол. США, що є еквівалентом 332905,07 грн, а в інших пред`явлених до ОСОБА_1 вимогах відмовити. Позивач сплатив судовий збір у сумі 6633,52 грн, відповідачка сплатила судовий збір у сумі 9605,00 грн, оскільки з відповідачки на користь позивача належить відшкодувати 5005,64 грн, а з позивача на користь відповідачки 2357,07 грн, то за результатом розгляду справи з відповідачки на користь позивача належить стягнути відповідну різницю (2648,57 грн) у рахунок відшкодування сплачених судових витрат (ст. 141 ч.ч. 1, 10 ЦПК України).

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Виноградівського районного суду від 27 лютого 2019 року в частині задоволення вимоги позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу змінити виключивши з рішення судження про повну доведеність боргу в загальному розмірі 16903,46 дол. США (шістнадцять тисяч дев`ятсот три долари США 46 центів) і виклавши його резолютивну частину щодо ОСОБА_1 в такій редакції:

«Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково, стягнути на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , борг за кредитом, виданим за договором від 30.03.2007 № 08/300/13, у сумі 12755,50 дол. США (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять доларів США 50 центів), що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/26,098943 грн на 13.05.2015 є еквівалентом 332905,07 грн (трьохсот тридцяти двох тисяч дев`ятисот п`яти гривень 07 коп.).

У інших пред`явлених до ОСОБА_1 вимогах відмовити.».

За результатом розгляду справи стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» 2648,57 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 20 лютого 2020 року.

Судді