П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/7109/18

Номер провадження 22-ц/804/72/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року, у складі судді Пустовойт Т.В., дата складення повного судового рішення 27 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду, зазначивши заінтересованою особою АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), у якій просив, з урахуванням уточнень, встановити юридичний факт відсутності укладення кредитного договору б/н від 28 березня 2013 року між ним та банком.

В обґрунтування заявленої заяви посилався на те, що в провадженні Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області знаходиться справа №264/5335/18 за його позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача та визнання транзакції недійсною. При розгляді вказаної справи, з відзиву наданого відповідачем, вбачається, що 28 березня 2013 року він, позивач, звернувся до ПАТ КБ «ПИВАТБАНК» з офертою, в рамках якої просив випустити кредитну картку і встановити кредитний ліміт в розмірі 300 грн, з базовою відсотковою ставкою 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито кредитну лінію (рахунок), на який 29 березня 2013 року встановлено кредитний ліміт. Проте кредитного договору б/н від 28 березня 2013 року у письмовій формі він з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не укладав; кредитну справу, що була сформована внаслідок укладення вказаного договору, а також платіжні доручення, меморіальний ордер чи квитанції про перерахування та видачу коштів заявникові за даним договором, банком не надано. Одночасно без його згоди банком здійснено транзакцію по картковому рахунку, збільшено кредитний ліміт до 10 674 грн, що заявник вважає незаконним, оскільки банки повинні надавати споживачу розклад складових загальної вартості кредиту, у тому числі графік платежів. З огляду на вказане, просив встановити факт відсутності укладення кредитного договору б/н від 28 березня 2013 року, на підставі якого надані платіжні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_6 .

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає його необ`єктивним, необґрунтованим, постановленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, а по справі постановити нове рішення яким задовольнити заяву про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору в повному обсязі. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору, оскільки кредитний договір між заявником та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не був укладений відповідно до вимог ЦК України. Крім того посилається на те, що в заяві яка підписана між ним та банком відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Малервейн М.С., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і дотримання норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Проте таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зі справи вбачається, що 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору б/н від 29 березня 2013 року. На підставі ст.ст. 256-259 ЦПК України заявник просив встановити факт відсутності укладення кредитного договору б/н від 28 березня 2013 року між ним - ОСОБА_1 , та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі якого надані платіжні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та № НОМЕР_6 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено заявлені ним вимоги, а тому, відсутні підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки факт безпосереднього укладення кредитного договору вже встановлений судом при розгляді цивільної справи про захист прав споживача та визнання транзакції недійсною.

З рішенням суду погодитися не можна, оскільки воно ухвалено з порушенням норм процесуального права.

За вимогами ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову

без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених

статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У відповідності з ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгулу справи у порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору б/н від 28 березня 2013 року між ним та банком, заявник обґрунтував свої вимоги тим, що кредитний договір між заявником та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» без номера від 28 березня 2013 року в письмовій формі не укладався, що є порушенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за його положеннями при укладанні

кредитного договору банки вказують повну вартість кредиту, надають графік погашення платежів, зазначають відсоткові ставки по кредиту, вартість банківських послуг і строки їх виконання, в томі числі строки обробки платіжних документів та інше. Аналіз документів на підставі яких видавався кредит ОСОБА_1 дає підстави вважати, що даний кредитний договір є нікчемним, оскільки банки не мають право укладати кредитні договори в усній формі, але заявником втрачено право на звернення до суду відносно договору від 28 березня 2018 року, оскільки позов до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та визнання транзакції недійсною подано тільки в 2018 році. Недостатньо у ОСОБА_1 і підстав для пред`явлення вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про повернення майна, у зв`язку з чим залишається лише вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, якою слід встановити юридичний факт відсутності укладення кредитного договору без номеру від 28 березня 2013 року.

Приймаючи справу до свого провадження і розглядаючи по суті в порядку окремого провадження звернення ОСОБА_1 суд першої інстанції викладені обставини, які фактично зводяться до спору між банком та клієнтом за кредитом, та норми закону не врахував.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 184 ЦПК України таким шляхом реалізації права чи захист є пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду.

Тобто позов - це вимога особи (позивача) до іншої особи (відповідача), що ґрунтується на спірних правовідносинах між ними про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає встановлення факту відсутності укладення кредитного договору. Вказаний спір розглядається в позовному порядку. Дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції при розгляді справи та не враховані при ухваленні рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні рішення про встановлення факту відсутності укладення кредитного договору, суд першої інстанції не взяв до уваги того, що в даному випадку вбачається спір про право, що виникло з кредитних правовідносин, а тому, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року підлягає скасуванню, оскільки справа підлягає розгляду в позовному провадженні.

В судовому засідання апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що вона усвідомлює, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 виник спір про право щодо відносин, які мали місце 28 березня 2013 року, однак оскільки заявник пропустив всі можливі строки для оспорювання договору в установленому законом порядку наприклад, шляхом визнання договору недійсним, то ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту зважаючи на те, що на ці вимоги строки давності не поширюються.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи є безпідставними, оскільки за вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, висновки суду ґрунтувалися на доказах, які були представлені заявником та його представником під час розгляду справи.

Посилання у скарзі на те, що кредитний договір між сторонами не було укладено до уваги не приймаються, оскільки у даній справі спростування цих обставин в обраний заявником спосіб не допускається.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про незаконність рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга заявника підлягає частковому задоволення, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року скасуванню, а заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору залишенню без розгляду.

На підставі ст.ст. 136,141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 502,17 грн, оплата якого була відстрочена ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року до ухвалення рішення Донецьким апеляційним судом у справі, яка переглядається (а.с.160).

Керуючись п.4 ч. 1 ст.374, 376, 315 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту відсутності укладення кредитного договору залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) в дохід держави (Отримувач коштів : ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA 6026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 502,17 грн у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 21 лютого 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко