Справа № 458/1393/18 Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 22-ц/811/3899/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Турківського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики закрито.

Ухвалу оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема зазначає, що нею було подано в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, предметом цього позову є стягнення заборгованості в розмірі 436 201, 75 грн., що становить основну суму боргу за договором позики та штраф в розмірі 10 % боргу за один місяць у випадку прострочення повернення боргу за період з 01.03.2017 року по 01.10.2017 року. Предметом позову поданого нею в грудні 2018 року є стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 383 780, 64 грн., що становить заборгованість 10% штрафу за кожен місяць прострочення повернення боргу за період з 01.10.2017 року по 01.12.2018 року.

Враховуючи зазначене просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою цивільну справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони у справі в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлялися про час і місце судового засідання.

Частиною 2 ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав набрало законної сили 04.04.2018 року, а тому прийшов до висновку, що клопотання про закриття провадження по справі є підставним та підлягає до задоволення.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 383 780, 64 грн., що еквівалентно 13 599, 60 доларів США.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Також, із змісту правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1133цс15 від 21 жовтня 2015 року, що прийнята в порядку п.2 ч.1 ст. 355 ЦПК України та у якій йдеться про схожі правовідносини, вбачається таке: згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 344/224/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Турківського районного суду Львівської області від 04 квітня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 436 453 грн. 75 коп., боргу за договором позики, що станом на 18.10.2017 року еквівалентно 16 472, 87 доларам США, а також 4362, 02 гривень на відшкодування судових витрат у виді судового збору, а всього 440 563 грн. 77 коп., що станом на 04.04.2018 року еквівалентно 16 732, 66 доларів США.

Згідно доводів учасників справи, а також позовної заяви, рішення Турківського районного суду Львівської області від 04.04.2018 року ОСОБА_1 дійсно зверталася у суд із позовом до того ж відповідача із схожими предметом та підставами позову, однак такі позови не слід вважати тотожними.

Зокрема, предметом позову поданого ОСОБА_1 в жовтні 2017 року було стягнення заборгованості в розмірі 436 201, 75 грн., що становить основну суму боргу за договором позики та штраф в розмірі 10 % боргу за один місяць у випадку прострочення повернення боргу за період з 01.03.2017 року по 01.10.2017 року.

Предметом позову поданого ОСОБА_1 в грудні 2018 року є стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 383 780, 64 грн., що становить заборгованість 10% штрафу за кожен місяць прострочення повернення боргу за період з 01.10.2017 року по 01.12.2018 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що спір виник між тими самими сторонами, про різні предмети спору, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі.

Тому оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена без з`ясування обставин, що мають значення та без чіткого дотримання вимог закону слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. ст.376, 379, 381- 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року про закриття провадження по справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18.02.2020 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.