Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 755/12071/18

провадження № 61-22588св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Київської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Власенком Дмитром Олександровичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н. Ю. 02 грудня 2016 року за реєстровим номером 1853;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02 грудня 2016 року, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17 травня 2017 року, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- визнати спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_1 - відумерлою;

- витребувати від ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Позов мотивовано тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_5 .

В ході здійснення процесуального керівництва в рамках кримінального провадження № 0000200 встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, актовий запис про смерть від 14 квітня 2016 року за №5975.

При цьому, у спадкодавця не було близьких родичів та спадкоємців за законом 1 - 4 черги, а тому спадщина, на думку позивача, вважалась відумерлою та підлягала передачі у власність місцевій територіальній громаді.

Між тим, в ході здійснення указаного вище кримінального провадження стало відомо, що П`ятнадцятою київської державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 25/2016 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , а 02 грудня 2016 року за ним, як спадкоємцем 4-ої черги, зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Підставою для отримання свідоцтва ОСОБА_1 про право на спадщину за законом стало рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року скасоване, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Таким чином підставою для заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця ОСОБА_5 стало рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року, яке в подальшому було скасоване, що свідчить про відсутність правових підстав для реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, з огляду на що прокуратура звернулася до суду з даним позовом.

Першим заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 4 зазначено, що Київською міською радою не вжито жодних заходів щодо визнання спадщини відумерлою та повернення спірного майна у судовому порядку, що свідчить про її бездіяльність, а тому саме Київською місцевою прокуратурою № 4 пред`являється позов в інтересах держави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н.Ю. 02 грудня 2016 року за реєстровим номером 1853. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02 грудня 2016 року на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17 травня 2017 року на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Визнано спадщину, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що складається з квартири АДРЕСА_1 - відумерлою. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 27 листопада 2019 року про виправлення описки, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_1 здійснена на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17 травня 2017 року, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру підлягають скасуванню.

Враховуючи, що в даному випадку відсутні спадкоємці ОСОБА_5 як за заповітом, так і за законом, а ОСОБА_1 в ході розгляду справи про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем не зміг підтвердити належність до 4-ої черги спадкування за законом, суд дійшов висновку, що спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 є відумерлим та підлягає переходу у власність територіальної місцевої громади в особі Київської міської ради, інтереси якої в даному провадженні представляє прокуратура.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власенко Д. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами одночасно задоволено вимоги позовного провадження та окремо заявлену вимогу про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в порядку окремого провадження. Крім того, судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки законності звернення прокурора до суду в інтересах Київської міської ради, а в самій позовній заяві відсутні мотиви такого звернення, з посиланням на об`єктивні обставини, які б свідчили про здійснення захисту прав Київською міською радою неналежним чином, чи про нездійснення ними таких дій. Вирішуючи питання про визнання спадщини відумерлою, суди позбавили ОСОБА_1 права звернення до суду із заявою про визнання права власності в порядку спадкування в рамках позовного провадження.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У січні 2020 року до касаційного суду надійшов відзив Виконувача обов`язків керівника Київської місцевої прокуратури №4 на касаційну скаргу, у якому останній просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що доводи заявника є безпідставними, а рішення судів законними та обґрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 755/12071/18 з Дніпровського районного суду м. Києва. Зупинено дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року в частині задоволення позову Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради, до закінчення касаційного провадження.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що спірна квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть від 14 квітня 2016 року за № 5975.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №25/2016, заведеної приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н. Ю., до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , як спадкоємець 4-ої черги у відповідності до вимог статті 1264 ЦК України.

Будь - які інші особи як спадкоємці 1- 4 черги з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 не зверталися.

Як підтвердження належності заявника до 4-ої черги спадкоємців, ОСОБА_1 надав нотаріусу рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

02 грудня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н. Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємця ОСОБА_1 на майно спадкодавця ОСОБА_5 , а також проведено державну реєстрацію права власності спадкоємця на спірну квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17790804 від 02 грудня 2016 року).

05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д. Є. та зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , що відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 17815817 від 05 грудня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В подальшому, право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 13 січня 2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовим Д. Є.

04 лютого 2017 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_8 (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняла грошову суму в розмірі 400 000 грн, строк дії договору до 01 березня 2017 року.

Також 04 лютого 2017 року, з метою забезпечення виконання умов договору позики між ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до якого забезпечується виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору позики, укладеного 04 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 400 000 грн шляхом звернення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що стало підставою для реєстрації права власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , а вказані відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - Микитенко О. В. 22 травня 2017 року? номер запису про право власності 3530453.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини скасоване, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судами попередніх інстанцій установлено, що первісною підставою для зміни власника спірної квартири було свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Чернявською Н. Ю. 02 грудня 2016 року на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року указане рішення суду було скасоване, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що єдина правова підстава для набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 відпала, а тому свідоцтво про право на спадщину від 02 грудня 2016 року підлягає скасуванню, як таке, що видане особі, яка не належить до жодної з черг спадкування за законом та, відповідно, не є спадкоємцем ОСОБА_5 .

Крім того, усі подальші правочини щодо відчуження спірної квартири є такими, що вчинені без належного обсягу цивільної дієздатності, та не можуть створювати будь-яких правових наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частин 3, 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_1 здійснена на підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - запис про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20527040 від 17 травня 2017 року, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , підлягають скасуванню.

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Враховуючи, що в даному випадку відсутні спадкоємці ОСОБА_5 як за заповітом, так і за законом, а ОСОБА_1 в ході розгляду справи про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем не зміг підтвердити належність до 4-ої черги спадкування за законом, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 є відумерлим та підлягає переходу у власність територіальної місцевої громади в особі Київської міської ради, інтереси якої в даному провадженні представляє прокурор.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що прокурор не наділений повноваженнями звертатися до суду з цим позовом, оскільки прокурор заявивши позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у тексті позовної заяви обґрунтував, на його думку, нездійснення заходів Київською міською радою на відновлення прав територіальної громади міста Києва щодо визнання спадщини відумерлою (тобто навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому, на переконання позивача, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову).

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Обґрунтовуючи право на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 4 посилався на те, що Київською міською радою після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 до звернення до суду з цим позовом не вживалися заходи захисту у судовому порядку порушених прав територіальної громади міста Києва, відповідні позови до відповідачів до судів не пред`являлись.

Наведене є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №643/3144/17 (провадження №61-37967св18).

Апеляційним судом також вмотивовано відхилено доводи заявника про те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено можливість розгляду вимоги про визнання спадщини відумерлою в позовному провадженні, оскільки в даному випадку об`єктивно вбачається спір про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а тому прокурором правомірно заявлена вимога про визнання спадщини(спірної квартири) відумерлою в межах даної позовної заяви в порядку позовного провадження.

Інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2019 року зупинено дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року в частині задоволення позову Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради, до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного рішення суду підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Власенком Дмитром Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року в частині задоволення позову Першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов