РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020

м.Харків

Справа № 639/1056/19

провадження 2/639/201/20

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

Учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3 особа- Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що до 2009 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і після розірвання шлюбу повторно побралася з іншим чоловіком. Починаючи з 2010 р. відповідач припинив цікавитись інтересами дитини та спілкуватися з сином, хоча будь-яких перешкод у нього не було.У 2012 р. ОСОБА_2 надав згоду на усиновлення дитини другим чоловіком ОСОБА_1 , але в подальшому цього не сталося. Як стверджує позивач, відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, не виявляє щодо неї батьківського піклування, не цікавиться про фізичний і духовний розвиток сина, станом його здоров`я, залишивши його без батьківської уваги і турботи.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день , час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, направив нотаріально засвідчені заяви про можливість розгляду справи за його відсутності через постійне проживання в іншій області ( м. Чорноморськ Одеської області), з позовною заявою ОСОБА_1 ознайомлений, з позовними вимогами погоджується та не заперечує проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньго сина ОСОБА_3 . Повідомив, що у 2012 р. надавав згоду на усиновлення сина чоловіком позивача- ОСОБА_4 , протягом з 2011 по 2014 р. його дружина ОСОБА_5 перераховувала кошти на картку ОСОБА_1 на утримання сина, але потім позивач змінила контакти телефону та реквізити банківської картки .

Представник 3 особи- Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області направив суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, додавши висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23.04.2019 р.матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Жовтневого районного суду м.Харкова ( а.с. 14).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.10.2019 р., за клопотанням позивача, витребувано зі Служби у справах дітей Купянської міської ради письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , 2006 р. народження.

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Курилівською сільською радою Куп`янського району Харківської області 05.09.2006 р.( а.с. 4).

У листопаді 2010 р. позивач ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2 надав заяву компетентним органам 23.04.2012 р., засвідчену державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори , якою надав згоду на усиновлення сина гр. ОСОБА_4 ( а.с. 6).

Як зазначено позивачем, відповідач ОСОБА_2 , починаючи з 2010 року, тобто після розірвання шлюбу, не приймав ніякої участі у вихованні дитини, жодного разу с сином не спілкується та ним не опікувався, не цікавився його життям, розвитком, здоров`єм та потребами, матеріальну допомогу не надавав, строк дії картки ОСОБА_1 закінчився і нова картка їй не була потрібна, тому не перевипускалась, а незначні кошти, що перераховував відповідач з 2012 р. по квітень 2014 р. , тобто по 300 грн., повертались йому та позивачем не отримувались.

Інформацією Куп`янської загальноосвітньої школи № 4 ім. М.Ф.Хімушина Куп`янської міської ради від 27.11.2019 р. № 02-25/141, в якій навчається у 8 класі ОСОБА_3 , підтверджено, що батько дитини участі у вихованні сина у 2016-2019 роках не приймав (не спілкувався з вчителями, не брав участі в батьківських зборах тощо).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 -подруга ОСОБА_1 підтвердила обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги та стверджувала, що більше 10 років батько ОСОБА_2 з дитиною не бачиться, не телефонує, не спілкується з сином та ніякої участі в його вихованні та утриманні не приймає, свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Положення статті 171 Сімейного кодексу визначають, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Статтею 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Неповнолітній ОСОБА_3 , 2006 року народження в судовому засіданні пояснив, що свого батька ОСОБА_2 він не пам`ятає, тому як його не бачив та не чув, скільки себе пам`ятає. Мати піклується про нього, виховує, підтримує разом з відчимом, забезпечує необхідні умови для навчання, дозвілля. Вважає за необхідне позбавити його біологічного батька батьківських прав та наполягає на задоволенні вимог матері ОСОБА_1 .

Відповідно до «Порядку проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Куп`янської міської ради.

За висновком Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області № 05-32/937 від 03.12.2019 р., виходячи з інтересів дитини, Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , оскільки відповідач свідомо, систематично не виконує свої батьківські обов`язки та за власною ініціативою ухиляється від їх виконання без поважних причин, залишаючи дитину без батьківської уваги та турботи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з вимогами ч.2 ст. 150, ч.ч. 3,4 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

За приписами статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З наданих суду доказів встановлено та не заперечується відповідачем, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунувся від виховання та утримання сина, не спілкувалась з ним та взагалі не бачиться , не проявляє ніякого інтересу до його життя, тому позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Таким чином ,визнання ОСОБА_2 позову не суперечить закону , не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб

Виходячи з приписів ст.ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: позивач- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 );

відповідач - ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_3 );

3 особа- Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області (м.Куп`янськ Харківської обл., вул.1 Травня,6, кімн.415).

Повний текст судового рішення складено 19.02.2020.

СУДДЯ -