Справа №461/2442/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Захваткіної О.І., Безбородька Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Центральна рада профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , який просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про його поновлення на роботі у сумі 261600,00 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року було задоволено його позов. Суд прийняв рішення яким поновив його членом профспілки первинної профспілкової організації ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» та на посаді заступника голови Первинної профспілкової організації ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України. 27 липня 2018 року після ухвалення постанови Львівським апеляційним судом рішення суду першої інстанції набрало законної сили. Після цього позивач з`явився на своє робоче місце у первинній профспілковій організації, однак до роботи його допущено не було, наказу про поновлення на роботи в організації винесено не було. Отже, вважає, що рішення суду про поновлення позивача на роботі не виконане, тому посилаючись на норми ст. 236 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 12 липня 2017 року по день звернення до суду з даним позовом 04 квітня 2019 року.

Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 був залишений без руху, надано п`ять днів для усунення недоліків оплати судового збору у розмірі 2616,00 грн. 19 квітня 2019 року позивачем було надано суду квитанцію на підтвердження сплати судового збору у належному розмірі.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15 серпня 2019 року ухвалою суду було зупинене провадження у справі до закінчення перегляду Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду рішення у справі № 461/3081/17 за касаційною скаргою Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року, яким позивача було поновлено на роботі та членом профспілки, та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2018 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, ухвала від 15 серпня 2019 року була скасована, справа направлена до Галицького районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні свій позов підтримали та просили вимоги задовольнити. Пояснили, що профспілковою організацією свідомо не виконується рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та членом профспілки. Просили врахувати, що представник відповідача ОСОБА_3 була присутня в апеляційній інстанції під час проголошення вказаного рішення суду, однак ніяких дій по його виконанню нею здійснено не було. ОСОБА_1 був змушений звернутися до органів виконавчої служби по примусовому виконанню рішення суду. Відповідачем були сплачені штрафи на підставі рішень державного виконавця, однак позивач не був поновлений у своїх правах. Виконавче провадження було закінчене, а держаний виконавець у встановленому законом порядку звернувся до органів поліції, де відкрите кримінальне провадження з приводу невиконання судового рішення. Зазначили, що наявні всі правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на роботі.

Представники відповідача під час розгляду справи просили відмовити у задоволенні позову та пояснили наступне. ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника голови первинної профспілкової організації та виключений з членів профспілки за невиконання вимог статуту. Даним статутом не передбачено процедури поновлення його членом профспілки та на посаді, крім того ОСОБА_1 є членом іншої профспілки. Крім того, представники зазначають, що вирішення питання членства та керівництва профспілкою є виключною компетенцією даного громадського формування, тому суд позбавлений повноважень втручатися у діяльність профспілок. Просили врахувати, що на даний час у профспілкової організації відсутні кошти, оскільки частина коштів, що надходять від сплати членських внесків, перераховується до центральної ради профспілки та об`єднання профспілок. Крім того, зауважили, що кримінальне провадження, яке було розпочате за фактом невиконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 , закрите слідчим.

До того ж, у відзиві від 17 липня 2019 року представник відповідача зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вважають поновлення ОСОБА_1 членом профспілки та на виборній посаді незаконним, що у свою чергу унеможливлює виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказали, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 липня 2018 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України.

У відповіді на відзив від 22 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 навів пояснення аналогічні викладеним у позові.

Третя особа Центральна рада профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України свого представник до суду не направила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В адресованих суду письмових поясненнях голова профспілки зазначив, що позивач був поновлений на виборній посаді профспілкової організації, на їх думку, незаконно, тому відсутні підстави для задоволенні і даного цивільного позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

В ході судового розгляду було встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_1 :

- ухвалено рішення про скасування постанови виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-III;

- скасовано постанову виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-ХІІ-І від 21 квітня 2017 року;

- скасовано розпорядження Голови Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № 5 від 21 квітня 2017 року;

- поновлено ОСОБА_1 членом профспілки Первинної профспілкової організації ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Первинної профспілкової організації ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України.

З постанови колегії суддів Апеляційного суду Львівської області в складі головуючого-судді Приколоти Т.І., суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф., секретаря Іванової О.О., з участю ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 вбачається, що апеляційні скарги Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України і Голови Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України Захваткіної О.І. були задоволені частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року в частині скасування постанови виконавчого комітету Львівської обласної Ради Профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України В-ХП-І від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , - скасуване та в цій частині ухвалене нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишене без змін.

В судовому засіданні була оглянута трудова книжка ОСОБА_1 , в якій наявний останній запис № 15 про звільнення його з посади заступника голови профспілкової організації. Записи про поновлення на посаді відсутні.

Крім пояснень позивачів, про факт невиконання судового рішення також свідчить постанова виконкому Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України від 05 жовтня 2017 року № В-ХІІІ-2 про неможливість поновлення виключеного члена профспілки на посаді у профкомі та виведення за штату профспілки посаду заступника голови профспілкової організації ТОВ «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ».

З приводу невиконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року, за зверненням державного виконавця, Галицьким відділом поліції ГУ Національної поліції у Львівській області було відкрите кримінальне провадження № 0001281 за ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України. Постановою слідчого від 13 липня 2018 року дане провадження було закрите у зв`язку з відсутністю у діях посадових осіб Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України складу кримінального правопорушення.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає, заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно, і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Такого висновку дійшов Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року у справі № 5-рп/2013.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Рішення Галицького районного суду м. Львові від 17 липня 2017 року про поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі підлягало негайному виконанню, але станом на момент звернення з даним позовом до суду та на момент розгляду справи виконане не було.

У порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не провів негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що статутні документи та штатний розпис не передбачають можливості поновлення члена профспілки на посаді у її органі, оскільки на виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі роботодавцю необхідно привести штатний розпис у відповідність до рішення суду, тобто видати наказ про внесення змін до штатного розпису; видати наказ про поновлення працівника на роботі, та при цьому у відповідності до п. 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, внести зміни до трудової книжки працівника; здійснити оплату за весь час вимушеного прогулу і допустити працівника до виконання попередніх обов`язків.

Закриття кримінального провадження за фактом невиконання судового рішення, про яке зазначали представники відповідача як на підставу для відмови у позові, не є обставиною, яка б виключала відповідальність в розумінні трудового законодавства роботодавця за невиконання (а рівно і затримку виконання) рішення суду про поновлення працівника на посаді.

Факт оплати профспілковою організацією штрафу, накладеного державним виконавцем з приводу примусового виконання рішення про поновлення на посаді, про що зазначали представники відповідача в судовому засіданні, свідчить про визнання відповідачем факту такого невиконання.

Суд вважає за необхідне зазначити, що незгода з рішенням суду, яке набрало законної сили, не може бути підставою для його невиконання.

Отже, з урахуванням встановлених обставин на наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність факту затримки виконання відповідачем рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді. Час такої затримки становить період з 12 липня 2017 року (день наступний за днем ухвалення рішення про поновлення на роботі) по день звернення до суду 04 квітня 2019 року (в межах заявлених позовних вимог), що складає 436 робочих днів.

У ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року у справі № 461/5198/17 стягнуто з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 151200 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 липня 2018 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року в частині суми стягуваного заробітку за час вимушеного прогулу змінене, зменшивши суму стягнення із Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх обов`язкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати за період з 24 квітня 2017 року по 24 квітня 2018 року із 151 200 грн. 00 коп. до 144 000 грн. 00 коп.; в решті рішення суду залишено без змін.

З тексту рішенні Львівського апеляційного суду від 27 липня 2018 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 600,00 гривень.

Відтак, заробіток ОСОБА_1 за час невиконання рішення суду про поновленні на роботі складатиме 261600 грн. 00 коп. (600,00 грн. х 436 робочих днів). І такий слід стягнути з відрахуванням всіх обов`язкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

З урахуванням викладеного, беручі до уваги норми ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості виконання судового рішення, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачену та документально підтверджену суму судового збору у розмірі 2616,00 грн.

Керуючись ст.ст.258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у сумі 261600 (двісті шістдесят одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Стягнути з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь держави (ДСА України) судовий збір в розмірі 2616 (дві тисячі шістсот шістнадцять) грн 00 коп.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: Львівська обласна організація профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, , адреса: 79005, м. Львів, пр. Шевченка Т., 7, кім. 39.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 14 лютого 2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складений 18 лютого 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова