Справа № 214/8446/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого - судді Попова В.В.,
при секретарі - Джемерчук О.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона згідно Договору дарування квартири від 11.04.2002 року є власником зазначеної квартири. З 29.08.1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 02.04.2018 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 20.09.2018 року в ній не проживає, його речей у квартирі немає, але перебування його на реєстраційному обліку створює їй фінансові труднощі, оскільки відповідач не сплачує комунальні платежі, які на нього нараховуються.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_3 , будучи допитаною в судовому засіданні, показала, що є сусідкою позивача, їх квартири розташовані на одній площадці, знає позивача біля 10 років, відповідача також знала, позаяк він був чоловіком позивача. Зазначила, що відповідач не проживає у квартирі позивача більше року.
Свідок ОСОБА_4 , будучи допитаною в судовому засіданні, показала, що є сусідкою позивача, їх квартири також розташовані на одній площадці, позивача знає біля 15 років, вони товаришують між собою, відповідача також знає, однак він більше року у квартирі позивача не проживає.
Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, згідно Договору дарування квартири від 11.04.2002 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).
З 29.08.1998 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2018 року було розірвано (а.с.8).
Згідно довідки №0116-13/2-3434 від 21.11.2019 року, відповідач з 14.09.2001 року є зареєстрованим в зазначеній вище квартирі (а.с.15).
Згідно акта від 19.10.2019 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 20.09.2018 року (а.с.10).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, відсутність відповідача у зазначеній квартирі без поважних причин понад рік встановлена судом на підставі показань свідків та матеріалів справи. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача у зазначеній квартирі, судом не встановлено, а відтак є підстави вважати, що відповідач втратив право користування зазначеною квартирою.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Попов.