Провадження №2/193/11/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

01 вересня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Шумської О.В., при секретарі судового засідання Мельниковій Т.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про зобов`язання вчинити дію виділити земельну частку (пай) в натурі,-

ВCТАНОВИВ:

Представник позивача фізична особа підприємець ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом у якому просить суд зобов`язати Софіївську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну частку (пай) в натурі у розмірі 8,1 в умовних кадастрових гектарах розташовану на землях колишнього КСП «Україна» Софіївського району Дніпропетровської області, відповідно до рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги , посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 грудня 2016 року звернулись до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про поновлення строку позовної давності, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року було вирішено, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити. Поновити позивачам строк позовної давності для звернення з позовом до суду за захистом своїх прав. Визнати земельну частку (пай) у розмірі 8,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на землях колишнього КСП «Україна» Софіївського району Дніпропетровської області, спадковим майном після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право на Ѕ спадкового майна - земельної частки (паю), розташованої на землях колишнього КСП «Україна» Софіївського району Дніпропетровської області, площею 8,1 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право на Ѕ спадкового майна - земельної частки (паю), розташованої на землях колишнього КСП «Україна» Софіївського району Дніпропетровської області, площею 8,1 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 серпня 2017 року ними було подано заяву до відділу у Софіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, щодо надання довідки із звітності з кількісного обліку земель та розподіл їх за власниками земель. На їхню заяву було отримано відповідь, що згідно звітності Софіївської селищної ради вільні земельні ділянки за рахунок яких може бути реалізоване визнане Софіївським районним судом право на земельну частку (пай) на території колишнього КСП «Україна» відсутні, що унеможливлює надання довідки із звітності з кількісного обліку земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями. Відділ у Софіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є розпорядником земель колективної власності, тому для вирішення даного питання пропонують звернутися у Софіївську районну державну адміністрацію для одержання інформації стосовно земель колективної власності, які не були включені до схем поділу земельних ділянок за громадянами, що мають право на земельну частку (пай) і відповідно за рахунок яких може бути реалізоване право на земельну частку (пай), оскільки саме Софіївська райдержадміністрація є розпорядником земель колективної форми власності колишніх КСП на території Софіївського району .

Звернувшись з заявою від 29 серпня 2017 р. до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області стосовно виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) позивачам було повідомлено, що у Софіївській райдержадміністрації та відділі у Софіївському районні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформація стосовно земель колективної форми власності, які не були включені до схем поділу земельних ділянок за громадянами, що мають право на земельну частку (пай) і відповідно за рахунок яких можуть бути виділені земельні ділянки відсутні. Остаточну інформацію стосовно наявності земель, за рахунок яких їм можуть бути виділені земельні ділянки, буде направлена додатково. Але на протязі 6 місяців додаткової інформації не надано.

17 січня 2018 року ними було додатково подано заяву для отримання повної інформації стосовно виділення земельної ділянки. Згідно відповіді від 19.02.2018 року було повідомлено, що листом Софіївської селищної ради від 29 січня 2018 року № 99 за гр. ОСОБА_4 , спадкоємцями якої позивачі, відповідно до схеми поділу земель колективної власності КСП «Україна», земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) не закріплене. У разі виявлення вільних земель колективної форми власності, за рахунок яких може бути реалізоване їхнє право на земельну частку (пай), їх буде повідомлено додатково.

Внаслідок усього вищезазначеного, неодноразово звертаючись до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області стосовно виділення земельної ділянки їм було постійно відмовлено.

Присутній у судовому засіданні представник позивачів просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що право вимагати виділення земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю). За умови своєчасного звернення спадкодавців позивачів за виділенням земельної ділянки (паю) під час розпаювання земель або безпосередньо після нього, таке виділення могло б відбуватися за рахунок земель резервного фонду чи інших вільних земель колективної власності. На сьогодні зазначених вільних земель більше немає. При цьому зазначає, що право на земельну частку (пай) це лише можливість отримати земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) із земель колективної власності конкретного КСП, тобто за рахунок саме тих земель, які підлягали паюванню відповідно до вимог законодавства чинного на момент проведення розпаювання. При цьому виділення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) із земель, що свого часу не були передані у колективну власність відповідного КСП та не підлягали розпаюванню безпосередньо суперечить вимогам Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також суперечить і самій правовій природі права на земельну частку (пай), яке за своєю сутністю є правом члена колективного сільськогосподарського підприємства на певну визначену частку у майні (у даному випадку у землях) відповідного підприємства, правом вимагати виділення частки майна із спільної власності. Очевидно, що вимоги члена КСП або його спадкоємців щодо виділення майна (у тому числі земель) за рахунок об`єктів, що не належали до колективної власності відповідного КСП є не логічними та необґрунтованими. Отже виконання зобов`язання, якби воно було дійсним, ні за рахунок земель колективної власності колишнього КСП «Україна», ні за рахунок інших вільних земель колективної власності є неможливим, у зв`язку з відсутністю таких земель.Таким чином, право вимагати виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), як зобов`язання, наявність якого, на думку позивача, має бути підтверджена рішенням суду про задоволення їх позову підлягає припиненню, оскільки виконати його неможливо. Припинення зобов`язання безумовно передбачає і неможливість підтвердження дійсності припиненого зобов`язання рішенням суду. Окремо необхідно наголосити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» вносяться зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», якими скасовуються повноваження районних державних адміністрацій щодо виділення земельних часток (паїв). Відповідними повноваженнями після змін наділяються лише органи місцевого самоврядування - сільські, селищні та міські ради. Вказані зміни набувають чинності з 01 січня 2019 року. Враховуючи час необхідний для набуття чинності судовим рішенням, виконання рішення у даній справі у разі задоволення позову однозначно вже прийдеться на 2019 рік коли вищезазначені зміни набудуть чинності і Софіївська райдержадміністрація просто не зможе виконати таке рішення внаслідок відсутності необхідних для виконання повноважень. Отже за будь-яких умов Софіївська райдержадміністрація є і просто неналежним відповідачем у даній справі. Тому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити дію виділити земельні частку (пай) в натурі, відмовити.

Представник відповідача Софіївської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що проти позовних вимог позивачів заперечують повністю з наступних підстав. Софіївська районна державна адміністрація мала повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності (стаття 118 Земельного кодексу України у редакції від 01.01.2006). З 01.01.2013 відповідно до статті 122 Земельного кодексу України повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення наділений Держгеокадастр та його територіальні органи. З 01.01.2019 у зв`язку зі змінами у чинному законодавстві, зокрема, статтях 3, 5 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) власникам земельних часток (паїв)» припинено повноваження райдержадміністрації щодо розпорядження землями, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Правовідносини, щодо виділення земельної частки (паю) в натурі врегульовано Земельним кодексом України, Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899), Законом України від 10.07.2018 № 2498-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (далі - Закон № 2498). Згідно з ч. 2 та 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.Згідно пункту 8 перехідних положень Земельного кодексу члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. За статтею 3 Закону № 899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради; особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Частиною 11 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Зазначає, що позивачем не надано доказів про те, що вони зверталися до Софіївської селищної ради із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі і отримали відмову.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії, вважають, що таким чином позивач просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Софіївської селищної ради. Повноваження по розпорядженню та виділенню власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Софіївської селищної об`єднаної територіальної громади належать до компетенції Софіївської селищної ради і суд не може підміняти орган місцевого самоврядування або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до його компетенції. Згідно положень пунктів 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Отже, Софіївська селищна рада не порушувала права позивачів, рішення про відмову виділити земельну частку (пай) в натурі не приймалося, тому в позові ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про зобов`язання вчинити дію виділити земельні частку (пай) в натурі, просить відмовити.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1ст. 11 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1,2,3ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року визнано земельну частку (пай) у розмірі 8,1 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на землях колишнього КСП "Україна" Софіївського району Дніпропетровської області, спадковим майном після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 спадкового майна - земельної частки (паю), розташованої на землях колишнього КСП "Україна" Софіївського району Дніпропетровської області, площею 8,1 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано за ОСОБА_3 право на 1/2 спадкового майна - земельної частки (паю), розташованої на землях колишнього КСП "Україна" Софіївського району Дніпропетровської області, площею 8,1 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-16).

Позивачі звернулись 29 серпня 2017 р. до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області стосовно виділення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та їм було повідомлено, що у Софіївській райдержадміністрації та у відділі в Софіївському районні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області інформація стосовно земель колективної форми власності, які не були включені до схем поділу земельних ділянок за громадянами, що мають право на земельну частку (пай) і відповідно за рахунок яких можуть бути виділені земельні ділянки відсутні. Остаточну інформацію стосовно наявності земель, за рахунок яких їм можуть бути виділені земельні ділянки, буде направлена додатково. Але на протязі 6 місяців додаткової інформації не надано.

17 січня 2018 року ними було додатково подано заяву для отримання повної інформації стосовно виділення земельної ділянки. Згідно відповіді від 19.02.2018 року було повідомлено, що листом Софіївської селищної ради від 29 січня 2018 року № 99 за гр. ОСОБА_4 , спадкоємцями якої позивачі, відповідно до схеми поділу земель колективної власності КСП «Україна», земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) не закріплене. У разі виявлення вільних земель колективної форми власності, за рахунок яких може бути реалізоване їхнє право на земельну частку (пай), їх буде повідомлено додатково (а.с.17-20).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

У п. 3 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. № 122, передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього колективного сільськогосподарського підприємства.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Проте відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, їх надання здійснюється за рішенням відповідних сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, з урахуванням їх місця розташування.

Так, у преамбулі зазначеного Закону передбачено, що виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Тому позов представника позивача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Софіївської селищної ради Дніпропетровської області підлягає задоволенню, так як відповідачі не довели обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставі своїх вимог або заперечень. Надані докази Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області щодо відмови у задоволенні позову з відсутністю повноважень, спростовуються доказами наданими представником позивачів.

Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивачів, оскільки при зверненні з позовом вимоги про відшкодування судових витрат позивачами не заявлялась.

На підставі ст. ст. 2, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про зобов`язання вчинити дію виділити земельні частку (пай) в натурі- задовольнити.

Зобов`язати Софіївську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельну частку (пай) в натурі у розмірі 8,1 в умовних кадастрових гектарах розташовану на землях колишнього КСП «Україна» Софіївського району Дніпропетровської області, відповідно до рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 вересня 2020 року.

Суддя О.В.Шумська