ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 645/4814/19

провадження № 22-ц/818/713/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 18 жовтня 2019 року о 12 годині 25 хвилин у складі судді Алтухової О.Ю. , -

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з Комунального підприємства» Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (надалі КП) заборгованість по невиплаченій заробітній платі у загальному розмірі 56 297 грн 34 коп., що складається з: заробітної плати станом на 2 квітня 2018 року (день звільнення з урахуванням березня, квітня) у розмірі 22 190 грн 4 коп., компенсації за невикористану відпустку (56 днів) 12300 грн, вихідної допомоги 21807 грн 30 коп.

Позов обґрунтований тим, що з 3 грудня 2012 року ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера у КП з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом. Наказом від 4 грудня 2017 року № 24-к директора КП позивачу була встановлена надбавка у розмірі 15% від посадового окладу з 4 грудня 2017 року, як такому, стаж роботи в Фонді якого складає понад п`ять років. Другого квітня 2018 року у зв`язку з тривалою невиплатою заробітної плати ОСОБА_1 звільнився з займаної посади в КП за ст.38 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) за власним бажанням. Остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України проведено не було. Третього вересня 2018 року позивач звернувся із заявою до директора КП Бакшеева О.В. з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, але вказане прохання відповідачем не було виконане.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з КП на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 56 297 грн 34 коп., яка складається з: заборгованості по заробітній платі станом на 2 квітня 018 року 22190 грн 4 коп.; компенсації за невикористану відпустку - 12 300 грн; вихідної допомоги 21807 грн 30 коп. Стягнуто з КП на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що наданими суду доказами, зокрема, довідкою КП № 68 від 17.07.2018, підтверджена наявність у КП заборгованості перед ОСОБА_1 із виплати заробітної плати при звільненні. Заперечення КП щодо неналежності вказаних доказів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

В поданій 25 листопада 2019 року апеляційній скарзі КП, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків розпорядчими та первинними документами з обліку відпрацьованого робочого часу не підтверджений. Не підтверджене також первинними бухгалтерськими документами нарахування ОСОБА_1 заробітної плати. У КП вказані документи відсутні, що підтверджено належними доказами. При прийнятті на роботу ОСОБА_3 не отримав від попереднього керівництва жодної первинної бухгалтерської документації, оскільки у КП тривалий час не було працівників узагалі. Тобто позов ОСОБА_1 не доведений належними і допустимими доказами. Довідка КП № 68 від 17.07.2018 містить відомості, отримані з неналежно оформлених табелів обліку робочого часу КП, тому не може бути належним доказом по справі. З довідки ГУ ДПС у Харківській області також убачається, що за січень-квітень 2018 року заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалась.

ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у відповіді на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує. Посилається на те, що під час призначення на посаду ОСОБА_3 був зобов`язаний прийняти у попереднього директора всю документацію КП. Табель обліку робочого часу не є підставою для нарахування заробітної плати, тому його відсутність не є підставою для відмови у позові ОСОБА_1 . У травні 2018 року позивач та колишній бухгалтер КП спілкувалися з ОСОБА_3 , проте зауважень стосовно відсутності первинної документації директор КП не висловив. Помилковість даних довідки КП № 68 від 17.07.2018 нічим не підтверджена.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відповіді на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, з 03.12.2012 по 02.04.2018 ОСОБА_1 працював у КП на посаді головного інженера, що підтверджується записами в трудовій книжці серії АК НОМЕР_1 , наказом № 5-к від 02 квітня 2018 року (а.с. 8-11, 17).

Довідкою КП вих. № 68 від 17.07.2018 ОСОБА_1 повідомлений, що станом на 02.04.2018 заборгованість КП перед ОСОБА_1 по заробітній платі складає 14583 грн 30 коп., заборгованість з компенсації за невикористану відпустку 12300 грн, заборгованість по виплаті вихідної допомоги (три середньомісячні зарплати) 21807 грн 30 коп. (а.с. 20).

Департамент агропромислового розвитку Харківської обласної державної адміністрації розглянув звернення ОСОБА_1 щодо невиплати заборгованості по заробітній платі і направив йому лист-відповідь № Кол-253/07-37 від 3 серпня 2018 року, яким повідомив, що КП на звернення департаменту вказало на наявність у КП заборгованості із виплати заробітної плати. Обласною державною адміністрацією підготовлені пропозиції про виділення коштів КП з обласного бюджету на черговій сесії у сумі 163 000 грн на витрати, пов`язані з наданням та обслуговуванням пільгового кредиту індивідуальним сільським забудовникам та виплату заробітної плати. Крім того, департаментом направлений лист на ім`я директора КП з проханням першочергового погашення заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам після надходження коштів на рахунок КП (а.с.28).

Про наявність у КП заборгованості із виплати заробітної плати працівникам підприємство повідомляло також у листах попереднього директора КП Кравченка С.М. № 43 від 19.03.2018 (а.с. 21) та № 46 від 24.04.2018 (а.с. 22), адресованих Департаменту агропромислового розвитку Харківської обласної державної адміністрації. Листами № 117 від 14.09.2018 (а.с. 24) директор КП Бакшеєв О.В. повідомив першого заступника голови Харківської обласної державної адміністрації Беккера М.Л. та листами №62 від 10.07.2018 (а.с. 23), №160 від 05.11.2018 (а.с. 25) довів до відома директора департаменту агропромислового розвитку Харківської обласної державної адміністрації Нездюра О.В., що у КП станом на 14.09.2018 існує заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 106 314 грн 48 коп., з якої виплачено 34 760 грн. Заборгованість КП перед ОСОБА_1 із заробітної плати за січень-лютий 2018 року складає 13 590 грн 75 коп., з компенсації за невикористану відпустку 12 300 грн 40 коп., з виплати вихідної допомоги 21 807 грн 30 коп. В листі №118 від 14.09.2018 року на ім`я голови Харківської обласної ради Чернова С.І. директор КП Бакшеєв О.В. просив виділити кошти на погашення заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам (а.с. 26-27).

На запит Фрунзенського районного суду м. Харкова Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області листом № 493/9/20-40-56-10-11 від 12.09.2019 повідомило, що інформація про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за перший квартал 2018 року відсутня, за другий квартал 2018 року не нарахована (а.с. 127).

Відповідно до наданої Пенсійним фондом України індивідуальної відомості про застраховану особу (форм ОК-5) відносно ОСОБА_1 у січні 2018 року КП сплатило страхові внески із заробітної плати ОСОБА_1 , яка складала 7269 грн 15 коп., з лютого по квітень 2018 року страхові внески не сплачувались, розмір заробітної плати у відомості відсутній (а.с. 147-148).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 2 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП) право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.2015 «Про оплату праці» (надалі Закон № 108/95-ВР) основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 108/95-ВР працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

За змістом статті 49 КЗпП України вбачається обов`язок роботодавця видати на вимогу працівника довідку про заробітну плату за відповідний період, що є гарантією права працівника бути обізнаним щодо розміру плати за виконувану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину -інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпПУкраїни вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи з середнього заробітку працівника на час її проведення.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ч.ч. 2,3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте зазначені положення ЦПК України при розгляді трудових спорів повинні застосовуватися лише у межах можливого для сторони працівника. Саме у роботодавця знаходиться більша частина доказів, причому досить велику кількість документів роботодавець оформляє не тому, що, користуючись своїми правами і диспозитивними нормами права, вирішив зафіксувати свій статус, а тому, що закон прямо зобов`язує його оформляти їх. Оскільки письмові докази повинні знаходитися у роботодавця, саме на нього і має покладатися обов`язок по їх наданню. Тому тягар доведення виплати заробітної плати чи вчинення або невчинення інших дій чи бездіяльності, які відповідно до закону вчинив чи мав вчинити або яких фактично припустився роботодавець під час трудових правовідносин з працівником-позивачем, покладається повною мірою на роботодавця.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в супереч вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України КП не надало суду належних та допустимих доказів виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з січня по квітень 2018 року, проведення із ним повного розрахунку при звільненні. Вказаними вище доказами: листами та довідками доведена наявність у КП заборгованості перед працівниками, колишніми та працюючими, із виплати заробітної плати. Заявлений ОСОБА_1 розмір заборгованості із заробітної плати КП в суді не спростований.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що внаслідок недбалих дій попереднього керівництва із ведення документообігу у КП відсутні первинні бухгалтерські документи на спростування позиції позивача, і надана раніше довідка КП № 68 від 17.07.2018 містить неправдиві відомості. Зазначене не може бути підставою для відмови працівнику у стягненні заробітної плати та інших виплати, належних йому при звільненні, враховуючи, що КП й у інших листах та повідомленнях визнавало заявлений ОСОБА_1 розмір заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга КП не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 лютого 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.І. Овсяннікова

Р.М. Піддубний