справа № 487/1720/19 провадження №2/489/212/20
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта» (далі - СК «Оранта»), Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» (далі - ПрАТ «Просто-Страхування»), про відшкодування матеріальної шкоди

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся суду із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідачів 14938,01 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригоди, а також понесені судові витрати на оплату судового збору.

Як на підставу позовних вимог позивач вказав, що 15.08.2018 в м.Миколаєві на перехресті пр.Миру та вул.Театральної внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Mitsubishi Оutlander, номерний знак НОМЕР_1 , відбулося зіткнення з автомобілем Renault Dokker, номерний знак НОМЕР_2 , який належить йому. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав значних механічних пошкоджень. Вина відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем Mitsubishi Оutlander, встановлена постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2018 по справі № 489/1527/18.

Загальна сума збитків, з урахуванням втрати товарної вартості автомобіля, склала 80781,66 грн., що підтверджується оцінкою вартості матеріального збитку від 17.09.2018. Відповідно до пункту 3.7 визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, сума вартості відновлювального ремонту склала 67843,65 грн., а сума втрати товарної вартості 12938,01 грн. Страховою компаніє компенсовано частину суми - 65843,65 грн., яка не покриває повністю вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості транспортного засобу.

У зв`язку із цим, позивач просить стягнути з відповідачів 14938,01 грн.

Відповідачі надали відзиви на позовну заяву, які за змістом ідентичні, в яких просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказали, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 15.08.2019, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язання ним є страховик. З матеріалів позову не зрозуміло чи позивач чи інша особа, яка має право на страхове відшкодування, подавали страховику заяву про страхове відшкодування. Крім того, твердження позивача про часткове компенсування йому шкоди в розмірі 65843,65 грн. не підкріплено доказами. Також не зрозуміло, хто здійснив йому вказану виплату та чому в такому розмірі, адже відповідно до полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить сто тисяч гривень. Також позивачем не надано доказів про те, що автомобіль відремонтовано і на його відновлення витрачено більше коштів, ніж відшкодовано. Наданий позивачем звіт про вартість матеріального збитку не може бути належним і допустимим доказом. Оскільки відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому транспортному засобу, покладено на страховика, а не на будь-яку іншу установу, організацію чи фізичну особу-підприємця. Тому, звіт № 130 про оцінку автомобіля Renault Dokker, номерний знак НОМЕР_2 , носить консультативний характер та не може бути використаний у якості належного доказів. Крім того визначення обсягу і видів відновлювальних робіт, необхідних для нього запасних частин і матеріалів, проводилися по результатами технічного огляду за відсутності відповідача.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 04.04.2019 позовну заяву передано за підсудністю до Ленінського рай онного суду міста Миколаєва.

Ухвалою суду від 16.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Цією ухвалою до участі у справі в якості третьої особи залучено СК «Оранта».

Ухвалою суду від 09.12.2019 до участі у справі в якості третьої особи залучено ПрАТ «Просто-Страхування».

У судове засідання, призначене на 02.09.2020 15:30 год., учасники справи та їх представники не з`явилися, про час, дату та місце розгляду сторони та треті особи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник позивача надав до суду заяву в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи СК «Оранта» в своїй заяві просив розглядати справу за його відсутності та вирішити спір на розсуд суду. Також вказав, що позивач ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування від страхової компанії, в якій була застрахована його відповідальність на підставі Меморандуму «Про пряме (врегулювання) відшкодування збитків», що діяв на момент дорожньо-транспортної приходи.

Представник третьої особи ПрАТ «Просто-Страхування» в поданому до суду клопотанні просив справу розглядати за його відсутності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 15.08.2018 о 20.20 год., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку № 40 по пр. Миру в м. Миколаєві, в порушення вимог пунктів підпункту «б» пункту 2.3, пункту 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі - Правила дорожнього руху), повертаючи ліворуч з пр. Миру на вул. Скульптора Ізмалкова, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не надав переваги в русі транспортному засобу Renault Dokker, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія позивача ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку, що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень.

Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2018, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.11.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до Звіту № 130 про оцінку автомобіля Renault Dokker, номерний знак НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_4 17.09.2018 на замовлення ПрАТ «Просто-Страхування», вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Renault Dokker в результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.08.2018, з урахуванням втрати товарної вартості, складає 80781,66 грн.

Із звіту слідує, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Dokker, складає 67843,65 грн., а втрата його товарної вартості 12938,01 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 застрахована в СК «Оранта» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/07833559 від 12.09.2017 (ліміт відповідальності - 100000,00 грн.).

Цивільна відповідальності позивача, як власника транспортного засобу Renault Dokker, номерний знак НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «Просто-Страхування» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9173196 від 05.07.2018 (ліміт відповідальності - 100000,00 грн.).

Згідно матеріалів страхової справи № 1307779, наданої ПрАТ «Просто-Страхування», ОСОБА_1 страхову компанію повідомив про подію, що має ознаки страхового випадку 16.08.2018, надавши відповідне письмове повідомлення.

14.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Просто-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту № 130/09-18 про оцінку автомобіля Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного ФОП ОСОБА_4 17.09.2018 на замовлення ПрАТ «Просто-Страхування», вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Renault Dokker в результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.08.2018, складає 67843,65 грн.

04.10.2018 ПрАТ «Просто-Страхування» затвердило страховий акт, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 68866,00 грн.

Вказаний розмір страхового відшкодування відповідає розміру витрат, понесених на ремонт автомобіля позивача, що підтверджується актом виконаних робіт № ЛС-0000002.

Фактичне перерахування ПрАТ «Просто-Страхування» страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням № 17920 від 05.10.2018 на суму 68866,00 грн.

Отже, виплата страхового відшкодування проведена ПрАТ «Просто-Страхування», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність позивача. Тобто, як слідує з пояснень представника СК «Оранта» страхове відшкодування здійснено позивачу на умовах прямого відшкодування збитків.

Вказане спростовує доводи відповідачів про відсутність доказів щодо страховика, розміру страхового відшкодування та їх фактичної виплати позивачу.

Матеріали справи містять два висновки складені ФОП ОСОБА_4 від однієї і тієї дати, різниця між якими полягає в тому, що наданий позивачем висновок містить визначення втрати товарної вартості КТЗ, розмір якої складає 12938,01 грн., а наданий ПрАТ «Просто-Страхування» висновок такого розміру втрати товарної вартості КТЗ не визначає, так як він не має значення для виплати, яка покладається на страховика.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11..2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Згідно правової позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 01.07.2020 по справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19), якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Із позовної заяви та пояснень представника позивача, який був присутній в попередніх судових засіданнях, слідує, що позивач отримав відшкодування вартості відновлювального ремонту, без урахування суми втрати товарної вартості.

Тому, враховуючи встановлені обставини позивач має право на відшкодування втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 12938,01 грн.

Таке відшкодування здійснюється в загальному порядку та покладається на особу, яка завдала шкоду, оскільки відповідно до пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру вартості втрати товарної вартості транспортного засобу суд виходить із звіту № 130 від 17.09.2018, оскільки відповідачі визначений в цьому звіті розмір втрати товарної вартості транспортного засобу позивача належними та допустимими доказами не спростували.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування суд виходить з розміру вказаного у звіті (12938,01 грн.), а не розміру вказано в позовних вимогах - 14938,01 грн., різниця між якими позивачем не підтверджена доказами.

Доводи відповідачів про неналежність та недопустимість наведеного вище звіту як доказу через те, що ФОП ОСОБА_4 не має кваліфікації судового експерта та при проведенні оцінки не попереджався до кримінальної відповідальності, суд до уваги не приймає.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_4 має сертифікат № 678/17 суб`єкта оціночної діяльності виданий 07.07.2017 Фондом державного майна України, напрямком оцінки якого є оцінка об`єктів у матеріальній формі за спеціалізацією в межах напрямків оцінки: 1.3 Оцінка колісних транспортних засобів. Строк дії сертифікату до 07.07.2020. Також він пройшов підвищення кваліфікації оцінювача, що підтверджується відповідним посвідченням МФ № 10550-ПК від 07.12.2017.

Щодо попередження оцінювача про кримінальну відповідальність то цього закон, не вимагає, так як оцінка вартості шкоди здійснювалася на замовлення страховика, а відповідно до ЦПК України сторони вправі здійснювати доказування на підставі висновків експертів.

Як слідує з позовних вимог позивач просить стягнути суму втрати товарної вартості з обох відповідачів, так як відповідач ОСОБА_2 є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, а ОСОБА_3 власником транспортного засобу, яким керував інший відповідач.

Між тим, суд не вбачає підстав для покладення відповідальності на відповідача ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу. У дану випадку, завдана позивачу майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, розмір якої складає 12938,01 грн., підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Так як позовні вимоги задоволено частково на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 665,51 грн. (768,40 х 86,61%)

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою 12938,01 грн., а також судовий збір в розмірі 665,51 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;.

треті особи - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія» «Оранта», код 00034186, місцезнаходження: м.Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування», код 24745673, місцезнаходження: м.Київ, вул.Герцена,10.

Повний текст судового рішення складено 07.09.2020.

Суддя І.В.Коваленко