КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6021/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про застосування заходів зустрічного забезпечення у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Державний реєстратор Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришин Василь Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванченко Вадим Юрійович про скасування рішень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року,

встановив:

у жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , визнати недійсним договори купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а також витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Також позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок та земельну ділянку та заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо реконструкції та зміни технічного стану садового будинку, яка ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року задоволена в повному обсязі.

У лютому 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, у якому просив зобов`язати позивача ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 870 166 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок вжиття заходів забезпечення позову йому завдано збитків, які становлять вартість належної йому частки спірного майна, на яке судом було накладено арешт, а тому просив суд зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 870 166 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було обґрунтовано розмір збитків, які можуть бути спричинені йому внаслідок вжиття заходів забезпечення позову. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Часиною 1 ст. 154 ЦПК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що вжиття заходів зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі вартості майна, на яке накладено арешт, є співмірним до вжитих заходів забезпечення позову. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

При зверненні до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою представник відповідача ОСОБА_1 посилався на те, що порушення його прав полягає в тому, що накладенням арешту на спірне майно йому завдано збитків внаслідок упущеної вигоди - доходів, які він міг одержати від продажу вказаного майна, якби його права не були обмежені вжиттям заходів забезпечення позову.

Разом з тим, виділені матеріали справи свідчать про те, що позивач

ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про скасування реєстраційних дій та визнання недійсними договорів, на підставі яких відповідачі набули право власності на садовий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також просив витребувати на його користь вказане нерухоме майно з чужого незаконного володіння.

Судом першої та апеляційної інстанцій була встановлена співмірність заявленим позовним вимогам заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. В той же час відповідачем ОСОБА_1 не було наведено обставин, за яких накладення арешту на спірне майно до розгляду справи по суті призвело б до понесення ним збитків у заявленому розмірі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Накладення арешту на спірне майно лише обмежує право відповідача розпоряджатись ним до вирішення спору по суті, однак не позбавляє його права в подальшому реалізувати його у випадку відмови в задоволенні позовних вимог, що свідчить про безпідставність доводів апелянта про відповідність розміру його збитків вартості самого майна.

За таких обставин судом першої інстанції було вірно зроблено висновок про те, що відповідачем не було наведено обставин, за яких забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, завдасть йому збитків.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статі 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

В даному випадку посилання апелянта на відсутність у позивача будь-якого майна не є підставою для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення в розумінні ст. 154 ЦПК України, а також не підтверджені належними доказами.

Доводи апелянта про те, що позивачем всупереч вимогам процесуального закону не було викладено пропозицій щодо зустрічного забезпечення спростовуються змістом заяви про забезпечення позову.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді