пр. № 2-з/759/41/20
ун. № 759/2565/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А., вивчивши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, зокрема № 170 за адресою: АДРЕСА_1 , обгрунтовуючи його тим, що підставою для визнання за ОСОБА_2 права вланості на вказане приміщення є те, що відповідач ОСОБА_3 оформив на нього своє право власності на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, виданого в незаконно відкритому виконавчому провадженні, тоді як такі дії є наслідком незакконості офрмленого права власності за віповідачем. До суду було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить накласти арешт на 1/2 частку нежитлового приміщення, зокрема № 170 за адресою: АДРЕСА_1 обгрунтовуючи вимоги тим, що відповідач може у будь-який час реалізцувати це майно.

Дослідивши заяву, подану позивачем та матеріали заяви, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо таке буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля перешкоджання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У пункті четвертому Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

За змістом ст.151 ЦПК України, забезпечення поову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиься справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обгрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову можеутруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , зокрема п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проаналізувавши надані суду докази в підтвердження заявленї заяви про забезпечення похову, суд не дійшов позитивного висновку для її задоволення, оскільки згідно наданих матеріалів суду не надано достатніх мотивів та доказів намагання відповідача реально відчужити спірне нерухоме майно. Мотиви заяви про забезпечення позову базуються на припущеннях позивача, тоді як належні та допустимі докази реальних намірів продажу надано суду не було.

Отже, подана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 153,154, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про визнання права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в частині визначення суми судового збору до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Текст ухвали постановлений 19.02.2020 року.

Суддя: Коваль О.А.