Єдиний унікальний номер судової справи: 487/6342/18
Номер провадження: 22-ц/812/115/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Біцюка А.В. в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за участю третьої особи Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі Заводський відділ ДВС) про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлове приміщення,-

в с т а н о в и л а :

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Заводського ВДВС про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року в рамках розгляду справи №487/6582/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт. Не зважаючи на це, 18 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. за р/№37.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 січня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. за р/37 недійсним з моменту його укладання та поновити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 подано позов про визнання вказаного договору дарування недійсним та поновлення права власності на житлове приміщення. У зв`язку з цим, існує велика вірогідність відчуження відповідачами вказаної квартири, щоб уникнути стягнення боргу за рішенням суду, а тому невжиття у даному конкретному випадку заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 121,4 кв.м та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , та заборонено будь- яким особам вчиняти будь-які дії стосовно зазначеного нерухомого майна.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлове приміщення, та у випадку, задоволення судом позову спірний договір дарування буде визнано недійсним, що потягне за собою витребування нерухомого майна з власності відповідача, а тому невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 посилаючись на те, що арешт накладений на квартиру позбавляє її права розпорядитися своєю власністю на власний розсуд, оскільки на теперішній час має намір подарувати належну частку квартири своїм онукам, а тому просила скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2018 року в частині накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відзиви на апеляційну каргу не надходили.

У судове засідання відповідачі та представник третьої особи не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , позивач зазначав, що ним подано позов про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 18 січня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. недійсним та поновлення права власності на житлове приміщення. У зв`язку з цим, існує велика вірогідність відчуження відповідачами вказаної квартири, щоб уникнути стягнення боргу за рішенням суду, а тому невжиття у даному конкретному випадку заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку, задоволення судом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , спірний договір дарування буде визнано недійсним, що потягне за собою витребування нерухомого майна з власності відповідача, а тому невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, 26 жовтня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 121, 4 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є. (а.с.11-12)

Того ж дня, Миколаївським міським бюром технічної інвентаризації зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_7 (а.с.14).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року у справі № 487/6582/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору позики, стягнення боргу та сплати відсотків за прострочення грошового зобов`язання, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4 в межах суми ціни позову у розмірі 671 175 грн., заборонивши його відчуження у будь - який спосіб (а.с.19).

18 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 121, 4 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ласурія С.А. за р/37 (а.с.54-55).

Отже, новим власником вказаної квартири згідно Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 18 січня 2017 року та по теперішній час є ОСОБА_3 (а.с.54-55).

Відповідно до постанови від 27 січня 2017 року про арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 53251557, головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС Кандзюбою Н.М. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 (а.с.104).

Посилаючись на недійсність укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору дарування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами виник спір стосовно законних пістав укладення договору дарування вказаної вище квартири.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтовував її вірогідністю відчуження відповідачами квартири АДРЕСА_1 , щоб уникнути стягнення боргу за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 564 904 грн. боргу за договором позики.

Згідно змісту позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , предметом спору у даній справі є визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлове приміщення, тобто зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами щодо законності укладення договору дарування та відповідно переходу права власності на квартиру.

Намір відчуження, відповідачкою ОСОБА_3 , частки спірної квартири підтверджується поданою нею апеляційною скаргою, в якій зазначено про порушення її прав як власника та її онуків, яким вона на теперішній час бажає подарувати частину вказаної квартири квартири.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

З урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що право власності на спірну квартиру за договором дарування перейшло до ОСОБА_3 , а позивач звернувся до суду з позовом про визнання вказаного договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлове приміщення (квартиру АДРЕСА_1 ), який став підставою перереєстрації права власності з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 , в подальшому у разі задоволення позову існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи відповідачкою ОСОБА_3 буде реалізовано спірну квартиру, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що арешт повинен бути накладено на 1/2 частину квартири у зв`язку з оспорюванням у судовому порядку договору дарування ОСОБА_8 - чоловіком відповідачки - ОСОБА_4 на увагу суду не заслуговують, оскільки на момент забезпечення позову та на теперішній час єдиною власницею квартири є ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову дійшов правильного висновку про її задоволення, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у

касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т. В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.