Провадження № 2/752/3107/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 липня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Рожок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

встановив:

28.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він є власником квартитри за адресою - АДРЕСА_1 . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача ОСОБА_2 .. Відповідач фактично не проживає в зазначеній квартирі, не користується нею, його особистих речей в житловому приміщенні також немає. Інтересу до квартири, як постійного місця проживання відповідач не проявляє, плати за комунальні послуги не сплачує. Реєстрація місця проживання відповідача в належній йому ж на праві власності квартирі перешкоджає йому у здійсненні законних прав, щодо користування, розпорядження особистим майном.

Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу в спірній квартирі не чинив, його місцезнаходження йому невідоме, у зв`язку з чим просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 .

Провадження у справі відкрито 03 січня 2020 року з призначенням справи до розгляду за правиламии загального позовного провадження.

02 квітня 2020 року підготовче провадження закрито.

У судовому засіданні позивач відсутній, подав до суду клопотання про розгляд справи за його ж відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 підтримує, проти судового розгляду справи за його відсутності в порядку заочного провадження не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, надіслав на адресу суду заяву про визнання позову.

З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити рішення на підставі даних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартитри за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.6-7).

За даними акту про непроживання , складеного 11 жовтня 2019 року комісією ЖЕК - 103, у квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з вересня 2017 року і по 11.10.2019 року ОСОБА_2 фактично не проживає (а.с.15).

За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач на житловій площі належній йому на праві приватної власності непроживає з листопада 2017 року, витрат по утриманню житлового приміщення не несе..

Зазначені позивачем обставини, як підстави позову визнані відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зважаючи на те, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивача, за твердженням останнього не проживає в належному йому житловому приміщенні з листопада 2017 року без поважних на те причин, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, місцеперебування його невідоме, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст.4,6,23,27,49,76,141,259,263,288 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або ж через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк