Справа № 700/596/19
Провадження № 2/700/114/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого - судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіденко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/596/19 провадження №2/700/114/20 за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09 квітня 1987 року в результаті нещасного випадку на залізничній платформі «Малютянка» «Південно-західної залізниці» він втратив обидві руки та був визнаний інвалідом першої групи довічно, втративши 100% загальної та професійної працездатності. 22 серпня 1988 року рішенням Залізничного районного суду м. Києва його вина була визначена у процентному співвідношенні та становила 20%, а Державного територіального-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», правонаступником якого є Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - 80%.

На підставі рішення Лисянського районного суд Черкаської області від 25 жовтня 2018 року у справі №700/581/18, яке змінено частково постановою Апеляційного суду Черкаської області справа № 22-ц/793/1960/18 відповідач виплачував суми втраченого заробітку та витрати на сторонній догляд у розмірі мінімальної заробітної плати, що становила 3723 грн. Законом України від 23 листопада №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 4173 грн, але відповідач проводив виплати у розмірі 3723 грн.

Відповідачем не проведено перерахунок та не виплачено компенсацію з 01.01.2019 року по 31.05.2019 року у сумі 2250 гривень. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

02.01.2020 року через канцелярію Лисянського районного суду Черкаської області від позивача надійшла заява про уточнення позовних .

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав доказів направлення копії заяви про уточнення позовних вимог відповідачу, отже суд не приймає дану заяву до розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, у якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні у судове засідання не з`явився причини неявки, суд не повідомив, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку. 16.08.2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позовну заяву без задоволення обґрунтовуючи це тим, що на п.7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року №1774-VIII, яким з 1 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати для розрахунків встановлений на рівні мінімальної заробітної плати на 01 грудня 2016 року.

Розгялнувши письмові докази, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню з наступних пiдстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 квітня 1987 року у результаті нещасного випадку на залізничній платформі «Малютянка» «Південно-західної залізниці» позивач ОСОБА_1 втратив обидві руки та був визнаний інвалідом першої групи довічно, втративши 100% загальної та професійної працездатності. 22 серпня 1988 року рішенням Залізничного районного суду м. Києва його вина була визначена у процентному співвідношенні та становила 20%, а Державного територіального-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця», правонаступником якого є Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - 80%.

На підставі рішення Лисянського районного суд Черкаської області від 25 жовтня 2018 року у справі №700/581/18, яке змінено частково постановою Апеляційного суду Черкаської області справа № 22-ц/793/1960/18 відповідач виплачував суми втраченого заробітку та витрати на сторонній догляд у розмірі мінімальної заробітної плати, що становила 3723 грн. Законом України від 23 листопада №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 4173 грн, але відповідач проводити виплав у розмірі 3723 грн.

З 01.01.2019 року розмір мінімальної заробітної плати збільшився до 4173 гривень, проте, відповідач продовжив проводити виплати у сумі 3723 грн. Таким чином відповідачем не проведено перерахунку та не виплачено суму з 01.01.2019 року по 31.05.2019 року у розмірі 2250 гривень ((4173-3723)*5=2250,00 грн).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту прав визначені ст.16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 455 ЦК УРСР (діяла на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ст.457 ЦК УРСР, якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Також на підставі наведених актів та з урахуванням змінного характеру розміру мінімальної заробітної плати та законодавства підлягають задоволенню і вимоги про зобов`язання відповідача виплачувати позивачу щомісячно суму відшкодування у розмірі, яка обчислюється з чинного на час виплати розміру мінімальної заробітної плати.

Що ж стосується вимог позивача щодо подальшого здійснення виплат на сторонній догляд у розмірі, що відповідає розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 2019 рік, то вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.1208 ЦК України підставою для перерахунку розміру відшкодування шкоди, який відповідач сплачує позивачу, у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати, є лише звернення до суду особи, яка таке відшкодування отримує, оскільки закон не дає підстав боржнику для автоматичного перерахунку вказаного розміру шкоди.

Отже, особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів у випадку, зокрема, їх фактичного порушення зі сторони відповідача. Іншими словами, особа не має процесуальних підстав звертатися до суду у разі, якщо права, про захист яких вона просить, на момент звернення до суду не порушено та не існує обґрунтованих підстав вважати, що відповідач вчинятиме дії, які посягають на ці права. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити факт порушення його прав відповідачем.

У даній справі позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача при збільшенні мінімальної заробітної плати у майбутньому самостійно здійснювати перерахунок виплат на сторонній догляд, яка фактично спрямована на захист прав позивача від майбутніх порушень зі сторони відповідача, тобто від тих порушень, які на момент вирішення справи не мали місця.

При вирішенні питання про стягнення судового збору, суд керується наступним.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач, як інвалід І групи, звільнений від сплати судового збору.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судового збору у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 141, 259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення коштів на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом задовольнити частково.

Стягнути з Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) кошти на сторонній догляд у зв`язку з каліцтвом за період з 01.01.2019 року по 31.05.2018 року у сумі 2250 гривня у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати.

Стягнути з Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп (вісімсот сорок гривень 80 коп) у дохід держави.

Урешті заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Яценко