Ухвала

03 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 154/77/20

провадження № 61-12783ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - АТ «Креді Агріколь Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що 03 червня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» (у січні 2011 року перейменоване на ПАТ «Креді Агріколь Банк», а у грудні 2018 року перейменоване на АТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 618/7200618, за яким банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 20 000,00 дол. США зі сплатою 12,8 відсотків річних на умовах, визначених цим договором. Строк користування кредитом - із 03 червня 2008 року по 02 червня 2018 року.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, банк звернувся із позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 червня 2011 позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 618/7200618 у розмірі 166 436,36 грн, судовий збір у розмірі 1 664,36 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн, всього на загальну суму 168 220,72 грн. Вказане судове рішення не оскаржувалося і 04 липня 2011 судом видано виконавчий лист № 2-503/11 про стягнення із ОСОБА_1 на корись ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості у розмірі 168 220,72 грн.

Володимир-Волинським міським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області 12 грудня 2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53223950, у зв`язку з фактичним виконанням боржником свого зобов`язання. Згідно з вказаною постановою заборгованість перераховувалась стягувачу відповідно до платіжних доручень від 07 квітня 2017 року № 1542 у сумі 268,77 грн, та від 10 грудня 2019 року № 7319 у сумі 167 951,95 грн.

Позивач зазначав, що має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення до 11 грудня 2019 року.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь: 14 938,58 грн - три проценти річних, нарахованих за період із 24 грудня 2016 року по 11 грудня 2019 року за невиконання грошового зобов`язання; 48 884,50 грн - інфляційних витрат за цей же період, а всього 63 823,08 грн, а також 1 921,00 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, позов АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» 14 938,58 грн - три проценти річних, нарахованих за період із 24 грудня 2016 року по 11 грудня 2019 року за невиконання грошового зобов`язання, а також 48 884,50 грн інфляційних витрат за період із 24 грудня 2016 року по 11 грудня 2019 року, а всього 63 823,08 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, стягнутої з нього на підставі рішення суду, а тому позивач має право на стягнення три проценти річних та індексу інфляції за останні три роки.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у загальному розмірі 63 823,08 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик