Справа № 452/2989/19 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/364/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 , а батько, ОСОБА_3 , віддав її на виховання своїм батькам у м. Хмільник Вінницької області. У зв`язку з ускладненням стану її здоров`я, розвитком сколіозу, у семирічному віці на виховання її взяла бабуся по маминій лінії - ОСОБА_5 , з якою проживає на даний час. ОСОБА_3 ухилявся від надання будь-якої фінансової допомоги на її утримання. Стверджує, що намагалася через соціальні мережі налагодити контакт з батьком та донести йому про свої потреби купляти одяг, харчуватися, купляти шкільне приладдя, підтримувати належний стан здоров`я. У 2019 році звернулася до відповідача з листом про сплату аліментів за минулий період, однак відповіді не отримала. Зазначає, що навчається у Державному інституті професійної підготовки Неа-Смірні у м. Афіни, республіка Греція, на денній формі навчання, що виключає можливість працювати, тому повністю перебуває на утриманні бабусі, ОСОБА_5 , якій за віком та станом здоров`я важко працювати та утримувати її. ОСОБА_3 працює водієм АТЗ у ТОВ «Автосервіс» у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти на період її навчання до досягнення нею 23-річного віку. З наведених підстав, просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти за минулий час, 2009-2018 рр. у розмірі 74 862 грн. та щомісячно у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку від дня пред`явлення позову, на період навчання, до досягнення двадцяти трьох років.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 , на користь та на час навчання ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, починаючи із 17.09.2019 року і до закінчення нею навчання 15.02.2020 року.

У решті позову про стягнення аліментів за минулий час відмовлено за недоведеністю.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць в розмірі 1/4 частки від заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку допущено до обов`язкового негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_3 судовий збір у дохід держави у сумі 768,4грн.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є частково незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування об`єктивних обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що позивач надала докази про вжиття заходів щодо стягнення аліментів, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час. Зазначає, що факт ухилення відповідача від сплати аліментів ним не спростовано, оскільки в справі немає жодного доказу, який би свідчив про надання фінансової допомоги ОСОБА_1 у період з 2009 року по 2018 рік. З наведених підстав просить рішення суду частково скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий час, 2009-2018 рр. у розмірі 74 862 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працевлаштований, відтак позовна вимога про стягнення аліментів на користь позивача до закінчення нею навчання є підставною, однак позивачем не доведено факту вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливістю їх одержати у зв`язку з ухиленням боржника від їх сплати, тому вимова про стягнення за минулий період не підлягає до задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з роз`ясненнями п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 28 вересня 2006 року, видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану м. Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції (а.с. 3).

Матеріалами справи підтверджується та визнається сторонами, що з 2006 року ОСОБА_1 проживала в Греції зі своєю бабусею, ОСОБА_5 .

Довідкою про навчання від 07 жовтня 2019 року, виданою Державним інститутом професійної підготовки Неа-Смірні м. Афіни, республіка Греція підтверджується, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання в Інституті професійної підготовки за спеціальністю «Працівник управління і економіки туристичної сфери» (а.с. 61-62).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працює у ТОВ «Автосервіс» і має регулярний дохід, а відтак має можливість надавати грошові кошти на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім вимоги про стягнення аліментів на період навчання, позивач пред`явила вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти за минулий час, за період з 2009 року по 2018 рік у розмірі 74 862 грн.

Обгрунтовуючи вимоги в цій частині, позивач покликається на лист, написаний нею відповідачу з нагадуванням про необхідність виконання обов`язку щодо її утримання, та показання свідка, ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача і ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в цій частині, оскільки відсутні докази ухилення відповідача від сплати аліментів, крім того лист з нагадуванням не може вважатися достатнім заходом, необхідним для одержання аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не спростував факт ухилення від сплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки Сімейний кодекс України поклав на позивача обов`язок з доказування вжиття заходів щодо одержання аліментів та ухилення відповідача від їх сплати.

Враховуючи, що ОСОБА_1 навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, немає можливості працювати, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення на її користь аліментів до закінчення нею навчання.

Однак, прийшовши до правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на час її навчання, суд першої інстанції невірно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню.

З резолютивної частини рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року вбачається, що суд ухвалив стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, Сімейним кодексом України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічниг груп, які мають право на одержання аліментів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку законодавством України, чинним на момент подання позовної заяви не передбачено встановлення для неї мінімального гарантованого розміру аліментів, відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року - змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення словосполучення «але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку».

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.