Провадження № 22-ц/801/234/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуСправа № 127/21229/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.

Секретар: Богацька О. М.

За участю: державного виконавця Бондар Н. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року за матеріалами скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бондар Надії Сергіївни,

Ухвалу постановила суддя Борисюк І. Е.

Ухвалу постановлено у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2019 року,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бондар Н. С.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства у справі за скаргою на дії державного виконавця Бондар Н. С.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду за встановленою законом підсудністю.

Зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням територіальної юрисдикції. Звернувшись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, він не просив вирішити це питання в порядку цивільного судочинства, а, навпаки, на його думку це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства судом, який видав виконавчий документ. А якщо суд вважав, що він помилково звернувся до суду в порядку цивільного судочинства, то зобов`язаний був виконати вимоги ст. 31 ЦПК України.

Державний виконавець Бондар Н. С. відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Заявник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Державний виконавець Бондар Н. С. у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просить залишити її без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у зв`язку з тим, що подана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а заявлені ОСОБА_1 вимоги повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бондар Н. С. вбачається, що він оскаржує постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, які були винесені нею при примусовому виконанні виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10 200 грн., який виданий Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, а так само порядок розгляду такої скарги та постановлення судом ухвали пов`язані із наявністю судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, та примусовим виконанням такого рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (пункт 1); адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (пункт 4).

Відповідно до частини другої цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Проте, як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця щодо виконання судового рішення у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності до суду першої інстанції не в порядку адміністративного судочинства - шляхом подання відповідної позовної заяви, як передбачено ч. 1 ст. 287 КАС України, а подав до суду скаргу на дії державного виконавця, тобто як це передбачено вимогами ст. 447, 448 ЦПК України.

За наведених обставин апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що звернувшись в суд зі скаргою на дії державного виконавця, він не просив вирішити це питання в порядку цивільного судочинства, а, навпаки, на його думку це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства судом, який видав виконавчий документ. Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості оскарження учасником виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця шляхом подання до суду скарги на такі рішення, дії чи бездіяльність. Позовної заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку КАС України, матеріали справи не містять. А тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, яка не містить жодного посилання на норми адміністративного судочинства, подана в порядку цивільного судочинства.

Крім того зі змісту скарги ОСОБА_1 також вбачається, що він оскаржує постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є окремими виконавчими документами.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи викладене можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства у справі за скаргою на дії державного виконавця Бондар Н. С. з тих підстав, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки вважаючи, що ОСОБА_1 помилково звернувся до суду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції зобов`язаний був виконати вимоги ст. 31 ЦПК України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

При цьому у ЦПК України розмежовано поняття підсудності та юрисдикції, а саме: цивільна юрисдикція або юрисдикція загальних судів визначає загальну компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ та коло справ, які суди мають право розглядати і вирішувати в порядку цивільного судочинства, тоді як правила підсудності розмежовують підсудність справ судам одного виду юрисдикції - цивільної - за територіальною ознакою.

Враховуючи те, що в даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця з недотриманням правил цивільної юрисдикції, а не територіальної підсудності цивільної справи, підстави для застосування п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України відсутні.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином постановлена ухвала суду відповідає вимогам закону і підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. М. Марчук
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2020 року