Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2467/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 26 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/2467/14ц за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року, яке ухвалено суддею Мозговим В.Б. в м. Новоград-Волинський

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «УкрСиббанк», звернулось з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 17 225,95 доларів США, 1555,85 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 34 400 доларів США, що було еквівалентно 166 592 грн., зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 22 липня 2018 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов цього договору 25 липня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №219382, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 25 липня 2008 року №0.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 29 квітня 2014 року становить 17 225,95 доларів США і складається з: 16 971,02 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 254,93 доларів США - заборгованості з відсотків, а також пені у розмірі 1555,85 грн.

У вересні 2014 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, яка протокольною ухвалою суду від 22.09.2014 року була об`єднана із первісним позовом банку, в якій просила визнати зобов`язання, що виникли за договором поруки №219382 від 25.07.2008 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , такими, що припинили свою дію.

На обґрунтування зустрічного позову, з урахуванням заяви від 29.05.2019 року, посилається на те, що банк та позичальник ОСОБА_1 25.07.2008 року уклали додаткову угоду, відповідно до якої було збільшено процентну ставку за основним зобов`язанням, а саме «У випадках настання обставин: - передбачених підпунктами «а», «б» п. 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1 Договору». Про укладення додаткової угоди банк її не повідомляв та своєї згоди на її укладення вона не надавала. Таким чином, оскільки без її згоди було збільшено процентну ставку за основним зобов`язанням, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, зобов`язання за договором відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України є припиненим.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим задоволено. Визнано зобов`язання, що виникли за договором поруки №219382 від 25.07.2008 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , такими, що припинили свою дію.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні зустрічних вимог відповідача ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненими. При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує доведеністю факту укладання кредитного договору між сторонами та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів. При цьому матеріали справи містять докази, які підтверджують видачу, використання і розпорядження боржником кредитними коштами відповідно до договору про надання споживчого кредиту, а також наявність заборгованості за договором, які не були спростовані відповідачами. Також апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» мотивована помилковістю висновку суду першої інстанцій щодо припинення поруки через збільшення обсягу відповідальності поручителя укладеною без її згоди додатковою угодою до кредитного договору. Банк вказує, що цією додатковою угодою не змінено розмір процентної ставки, а лише деталізовано порядок та умови можливого збільшення відсоткової ставки на підставі п.5.2 Кредитного договору, тому кредитне зобов`язання зберіглось у первісному стані. Також вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин ч.1 ст. 559 ЦК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року, яка передбачає, що у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представників відповідача ОСОБА_1 адвоката Кудіної М.Г. до суду подано повторне клопотання про відкладення розгляду справи через її хворобу. Разом з тим, з урахуванням строків розгляду справи апеляційним судом та повторності неявки сторони відповідачів в судове засідання, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що позивач документально не підтвердив факт виконання банком умов договору в частині надання позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 34 400 доларів США, а отже не довів належними та допустимим доказами виконання умов кредитного договору, заборгованість за яким є предметом даного розгляду. Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що додаткова угода від 25 липня 2008 року до кредитного договору укладена між банком і позичальником без погодження із поручителям, що призвело до збільшення обсягу відповідальності та зобов`язань поручителя, що, в силу положень цивільного законодавства, має наслідком припинення поруки.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися неможливо виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 34 400 доларів США, що було еквівалентно 166 592 грн., зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 22 липня 2018 року.

25 липня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №219382, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 25 липня 2008 року №0. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

25 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду про внесення змін до основного кредитного договору, а саме:

-«1.1. Додати до Договору Додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». Графік розрахований на дату підписання Додаткової угоди. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою Сторони та/або Сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов Договору, Графік може бути змінений шляхом підписання Сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою Позичальника, новий Графік не розраховується;

-1.2. Додати до Договору Додаток №3 - тарифи банку;

-1.3. Пункт 1.3.5 викласти в наступній редакції: «1.3.5. Позичальник згідно умов Договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому Договорі»;

-1.4. Пункт 3.5 доповнити новим підпунктом 3.5.5 наступного змісту: «3.5.5. Сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку і на умовах, визначених законодавством України, зокрема Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині оплати нотаріальних дій, Законом України «Про страхування» в частині оплати страхових платежів при укладанні угод страхування, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в частині оплати послуг суб`єкта оціночної в частині оплати послуг суб`єктів оціночної діяльності, Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в частині сплати державного мита, тощо»;

-1.5. Пункт 5.2 доповнити новим абзацом наступного змісту: У випадках настання обставин: - передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 Договору процентна ставка за Договором збільшуються не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5 (п`ять) % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитним коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування;

-1.6. Доповнити пункт 7.5 новим абзацом в наступній редакції: «Підписанням Договору, Позичальник підтверджує, що на дату укладення Договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Також банк посилається на те, що він виконав зобов`язання, покладені на нього умовами кредитного договору та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Разом з цим, ОСОБА_1 , в порушення вимог зазначеного вище кредитного договору, не виконав взяті на себе зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої, згідно наданого банком розрахунку станом на 29 квітня 2014 року становить 17 225,95 доларів США і складається з: 16 971,02 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 254,93 доларів США - заборгованості з відсотків, а також пені у розмірі 1555,85 грн.

У травні 2015 року АТ «УкрСиббанк» направив на адресу боржника та поручителя вимогу погашення виниклої заборгованості із повідомленням про подальше стягнення усієї суми кредитної заборгованості в повному обсязі за відсутності належного реагування з боку позичальника та поручителя на дану вимогу. Однак вказана вимога банку залишилась невиконаною, заборгованість не сплачена.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц), провадження № 14-275цс19.

З досліджених судом додаткової угоди до кредитного договору, укладеного між банком та боржником ОСОБА_1 27 липня 2008 року вбачається покладення на позичальника додаткових обов`язків, які не були передбачені основним кредитним договором: сплачувати комісію та платежі на користь третіх осіб, а також визначено випадки збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та, внаслідок зміни графіку погашення по кредитному договору, збільшено розмір щомісячного платежу.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанцій про доведеність обставин зміни зобов`язання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності та є наслідком припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування судом у даному випадку положень ст. 559 ЦК України, в редакції Закону України № 2478-VIII від 3 липня 2018 року, є безпідставним, оскільки порука припинилася до набрання чинності цим Законом й спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства, яке було чинним на час їх виникнення.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої, третьої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша, третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку. Саме на цей належний та відкритий ОСОБА_1 рахунок 25 липня 2008 року, відповідно до меморіального ордеру № та виписки за кредитним договором (а.с.195-219 т.1), кредитні кошти у розмірі 34400,00 доларів США були перераховані Банком та отримані боржником, які в подальшому останнім використовувалися.

Отже, зазначені докази достовірно підтверджують отримання 25 липня 2008 року боржником кредитних коштів та розпорядження ними на власний розсуд. Про отримання коштів від банку також свідчить подальша поведінка ОСОБА_1 , який частково сплачував заборгованість за кредитним договором до 28 квітня 2014 року, про що свідчить наданий банком розрахунок (а.с.15-32 т1).

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів про те, що він не підписував кредитний договір та додаткову угоду до нього і не надав відповідних судових рішень про визнання цих правочинів недійсними, отже не спростував презумпцію їх правомірності, передбачену статтею 204 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач документально не підтвердив факт виконання банком умов договору в частині надання позивальнику ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 34 400 доларів США, а отже не довів належними та допустимим доказами виконання умов кредитного договору, заборгованість за яким є предметом даного розгляду, є помилковим.

Разом з тим, під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, який був укладений між ним та АТ «УкрСиббанк», внаслідок чого утворилась заборгованість, яку банк вправі вимагати від нього, а тому колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості в розмірі 17 225,95 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 971,02 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 254,93 доларів США та пені в розмірі 1555,85 грн.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат в розмірі 2952 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750, місцезнаходження: вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, 04070) суму заборгованості за кредитним договором від 25 липня 2008 року № 0 станом на 29 квітня 2014 року в розмірі 17 225,95 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 971,02 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 254,93 доларів США та пені в розмірі 1555,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 2952 грн. 21 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий: Судді: