Провадження № 22-ц/801/431/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуСправа № 127/20358/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, та за позовом ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Сичука М. М. в приміщенні суду в м. Вінниці, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя. В позові ОСОБА_1 просила визнати частки в спільній сумісній власності на автомобіль FORD MUSTANG, 2016 року випуску, чорного кольору, автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2005 року випуску, чорного кольору; автомобіль OPEL VIVARO, 2005 року випуску, білого кольору; автомобіль FORD MUSTANG, 2007 року випуску, червоного кольору, мотоцикл HARLEY-DEVIDSON VRSDCХ, 2014 року випуску, чорного кольору; автомобіль TOYOTA SEQUOAI, 2008 року випуску, білого кольору; мотоцикл POLARIS SLINGSHOT SL INTL SS, 2015 року випуску, червоного кольору, між сторонами по справі по Ѕ частині кожному.

В рахунок вартості Ѕ частки автомобіля FORD MUSTANG, 2016 року випуску, чорного кольору, автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2005 року випуску, чорного кольору; автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, білого кольору; автомобіля FORD MUSTANG, 2007 року випуску, червоного кольору, мотоцикла HARLEY-DEVIDSON VRSDCХ, 2014 року випуску, чорного кольору; автомобіля TOYOTA SEQUOAI, 2008 року випуску, білого кольору; мотоцикла POLARIS SLINGSHOT SL INTL SS, 2015 року випуску, червоного кольору, що належать ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 2037600 грн.

12 листопада 2019 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , подано до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3799050 грн.

12 грудня 2019 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій, просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 подано до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 3799050 грн. На даний час відповідачі мають реальну можливість здійснити відчуження рухомого та нерухомого майна, що перебуває у їх власності, що зробить неможливим виконання рішення суду. Саме на отримані від ОСОБА_3 кошти на загальну суму 3799050 грн подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювали придбання транспортних засобів та проводили витрати на потреби сім`ї.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року залучено ОСОБА_3 до участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів та первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя об`єднано в одне провадження.

Повернуто ОСОБА_3 позов ОСОБА_3 , поданий 12 грудня 2019 року адвокатом Олійником А. М. до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів з усіма додатками.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено повністю.

Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в межах ціни позову, а саме 3799050 гривень до набрання рішенням суду законної сили в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалу в цій частині звернуто до негайного виконання.

Ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову мотивована тим, що заява є обґрунтованою та підтверджена належними доказами, які дають підстави вважати, що в подальшому виникнуть обставини утруднення виконання рішення суду у даній справі, а отже підлягає задоволенню. При цьому суд пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Не погоджуючись із ухвалою суду в частині застосування заходів забезпечення позову, ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_1 .

Основними доводами апеляційної скарги є те, що третьою особою ОСОБА_3 в заяві про забезпечення позову всупереч статей 149, 150, 151 ЦПК України не зазначено причини у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та обґрунтування необхідності вжиття забезпечення позову. В заяві не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Окрім цього, відповідно до пункту 6 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Однак, заява третьої особи таких пропозицій не містить. Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що кошти на які заявляє свої вимоги ОСОБА_3 були отримані ОСОБА_2 під час проживання в шлюбі та витрачені на придбання транспортних засобів, які на даний час є в розпорядженні та користуванні ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Ухвала переглядається лише в частині забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката апелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі вставнолено наступні обставини.

12 листопада 2019 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , подано до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3799050 грн.

В позові зазначив, що 19 липні 2013 року ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 кошти на потреби сім`ї в розмірі 25 тис доларів США, 01 червня 2014 року ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 40 тис доларів США для купівлі автомобіля, 09 червня 2016 року ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 20 тис доларів США для придбання автомобіля, 15 січня 2017 року ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 45 тис доларів США, а 20 листопада 2017 року позичила ОСОБА_2 25 тис доларів США на потреби сім`ї. Таким чином, загальна сума коштів, що не була повернута відповідачами становить 155 тис доларів США, що згідно курсу НБУ становить на день звернення із позовом до суду становить 3799050 грн.

12 грудня 2019 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 , подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій, просить накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , який діє в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 подано до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 3799050 грн. На даний час відповідачі мають реальну можливість здійснити відчуження рухомого та нерухомого майна, що перебуває у їх власності, що зробить неможливим виконання рішення суду. Саме на отримані від ОСОБА_3 кошти на загальну суму 3799050 грн подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювали придбання транспортних засобів та проводили витрати на потреби сім`ї.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та підтверджена належними доказами, які дають підстави вважати, що в подальшому виникнуть обставини утруднення виконання рішення суду у даній справі, а отже підлягає задоволенню. При цьому суд пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про задоволення заяви про забезпечення позову ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом пункту 4 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленуму Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у підпунктах 1-4 постанови № 9 від 22 грудня 2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

У даній справі, предметом спору є стягнення солідарно з відповідачів коштів в сумі 3799050 грн.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, правомірно наклав арешт на рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , в межах ціни позову, а саме 3799050 гривень до набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема «рішення Шмалько проти України, п.43» зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Аргументи апеляційної скарги про те, що під час прийняття судового рішення про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився в реальності позовних вимог, факту порушення прав позивача, в загрозі невиконання рішення суду, накладаючи арешт на рухоме та нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , не дослідив, що за частину позичених у ОСОБА_3 коштів ОСОБА_2 придбав автомобілі, які знаходяться у його власності, апеляційний суд вважає такими, що не дають правових підстав для скасування ухвали суду в оскаржуваній частині, оскільки питання щодо того, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення сторін, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, у відповідності з вимогами статті 264 ЦПК України вирішуються судом під час ухвалення рішення по суті спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч пункту 6 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування ухвали місцевого суду в оскаржуваній частині. Розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали, з огляду на те, що частиною першою статті 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). /див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 лютого 2019 року, справа № 924/789/18/.

Окрім цього, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України /див. постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 753/2380/18-ц./.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права в оскаржуваній частині.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

Т. О. Денишенко

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.