Постанова

Іменем України

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 752/8045/14-ц

провадження № 61-4477св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом, третя особа за позовом ОСОБА_1 ) - ОСОБА_2 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом та відповідач за позовом ОСОБА_1 ) - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач (за позовом ПАТ «ОТП Банк» та позивач за окремим позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») припинити дії, які спрямовані на ненадання їй екземпляру підписаного додаткового договору до укладеного між ними кредитного договору, посилаючись на те, що нею 18 квітня 2014 року було направлено банку пропозицію укласти додатковий договір, однак відповіді вона не отримала. У вересні 2016 року подала заяву про зміну предмета позову та просила визнати додатковий договір таким, що набрав законної сили, та встановити його предмет.

У листопаді 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду із зустрічним позовом, в якому просило достроково стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 122 226,28 дол. США, посилаючись на те, що 24 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML006/1880/2008, а з ОСОБА_1 - договір поруки. Зазначав, що відповідачі зобов`язання не виконують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка з урахуванням уточнень становить 99 763, 40 дол. США тіла кредиту та 22 462,88 дол. США заборгованості за відсотками.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , посилаючись на те, що банком порушено права позичальника, як споживача, а також вказувала, що банк здійснює нечесну підприємницьку діяльність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року в задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 122 226,28 дол. США, що становить 3 165 660,65 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив із їх доведеності, а відповідачами не спростовано суму заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать принципу свободи договору.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив із їх безпідставності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року скасовано в частині вирішення позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив із того, що порушення умов кредитного договору та розміру щомісячних платежів, визначених у додатках до нього, мало місце не з вини позичальника, а в результаті безпідставного нарахування банком заборгованості за відсотками в сумі 9 386,83 дол. США. Оскільки кредитний договір діє до 24 січня 2027 року, а позичальник не висловлював наміру щодо його розірвання достроково, підстав для задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» про дострокове стягнення всієї суми кредиту немає.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовів ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про зобов`язання припинити дії, та ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору в апеляційному порядку не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ПАТ «ОТП Банк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови ПАТ «ОТП Банк» у задоволенні вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в іншій частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема статі 61, 612, 514, 1048 та 1050 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкових висновків при вирішенні позову банківської установи.

Починаючи з 24 квітня 2014 року, ОСОБА_2 вносила на погашення заборгованості суму, меншу необхідної для погашення чергового платежу за тілом кредиту та відсотками, як визначено у Графіку платежів. На момент подачі зустрічного позову ПАТ «ОТП Банк», навіть за умови неврахування донарахованих відсотків у розмірі 9 386,83 доларів США, у боржника були наявні прострочення виконання в частині погашення щомісячних платежів.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 752/8045/14-ц та витребувано її з Голосіївського районного суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року справу № 752/8045/14-ц призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Обставини справи

Суди встановили, що 24 січня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ML-1880/2008, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 149 680 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі 4,49 % та FIDR, з кінцевим терміном погашення кредиту 24 січня 2027 року.

Згідно з пунктом 1.9 зазначеного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктами 2.3.7. та статтею 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

За умовами іпотечного договору від 24 січня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 , забезпеченням виконання зобов`язання кредитного договору є квартира АДРЕСА_1 .

24 січня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 її зобов`язань за договором кредиту. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 несуть солідарну відповідальність перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 24 січня 2008 року.

14 серпня 2014 року позичальнику було направлено іпотечну вимогу про повернення заборгованості, згідно з якою банк просив протягом 30-денного терміну виконати порушене зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами.

Звертаючись до суду з позовом, банк просив достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість в сумі 122 226,28 дол. США, яка складається з 99 763, 40 дол. США - заборгованості за тілом кредиту, 22 462,88 дол. США - заборгованості за відсотками.

Заявляючи вимогу про дострокове стягнення з відповідачів в солідарному порядку всієї суми заборгованості за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» вказував, що ця заборгованість утворилась з вини позичальника ОСОБА_2 в результаті неналежного виконання нею взятих на себе зобов`язань.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що банк не висловлював наміру щодо дострокового розірвання кредитного договору, а прострочення платежів відбулось у результаті безпідставного нарахування банком заборгованості за відсотками в сумі 9 386,83 дол. США.

При цьому, апеляційний суд послався на висновки судово-економічної експертизи від 18 грудня 2018 року, проведеної товариством з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установи» у ході розгляду даної справи, згідно з якими відсоткові ставки, використані для нарахування процентів у розрахунку заборгованості станом на 11 червня 2015 року, в повній мірі не узгоджуються зі ставками, визначеними умовами кредитного договору від 24 січня 2008 року та додатків до нього. Крім того, загальні розміри «діючих» процентних ставок та «коректних» процентних ставок, про що зазначається в службовій записці від 15 січня 2014 року, є відмінними між собою, «діючі» процентні ставки узгоджуються із розмірами відсоткових ставок, визначених в кредитному договорі та додатках до нього, а розмірі «коректних» процентних ставок узгоджуються із розмірами ставок у Розрахунку заборгованості станом на 11 червня 2015 року. У зв`язку з цим донарахування банком відсотків в загальній сумі 9 386,83 дол. США внаслідок застосування цих ставок є документально необґрунтованим та в повній мірі не узгоджується з умовами кредитного договору та додатків до нього. Також експертом зроблено висновок, що в зв`язку з відсутністю оформлених належним чином документів бухгалтерського обліку ПАТ «ОТП Банк» та повного обсягу інших документів, в межах наявних матеріалів неможливо встановити розмір заборгованості за вказаним кредитним договором № ML006/1880/2008.

Колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду, виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_2 є споживачем фінансових послуг банку і є стороною споживчого кредитного договору.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зазначено, «якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту».

Крім того, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що «звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».

Апеляційний суд, відмовляючи у позові ПАТ «ОТП Банк» щодо дострокового розірвання кредитного договору і стягнення всієї суми боргу, однією з підстав визнав невиконання банком вимог пункту 1.9.1 кредитного. Договору.

Під час розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» посилалось на те, що, починаючи з 24 квітня 2014 року ОСОБА_2 сплачувала на погашення заборгованості за кредитним договором кошти у розмірі 100 доларів США, що значно менше необхідної суми для погашення чергового платежу за тілом та відсотками, як визначено у Графіку платежів. Усього за період з 24 квітня 2014 року до 14 серпня 2014 року (дати направлення досудової вимоги про дострокове погашення заборгованості) вона сплатила кошти на загальну суму 400,00 дол. США. Банк зазначав, що без урахування донарахованих відсотків у розмірі 9 386,83 дол. США на момент звернення з зустрічним позовом у ОСОБА_2 мало місце прострочення виконання кредитних зобов`язань у частині погашення щомісячних платежів.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову у позові банку у повному обсязі, та, пославшись на те, що порушення умов кредитного договору та розміру щомісячних платежів мало у результаті безпідставного нарахування банком заборгованості за відсотками в сумі 9 386,83 дол. США, не звернув увагу на те, що до загальної суми заборгованості також включена і прострочена заборгованість.

Проте, відмовляючи у стягненні цієї (простроченої) заборгованості, суд свою відмову у задоволенні цих вимог жодним чином не мотивував.

ПАТ «ОТП Банк» також посилалось на те, що під час проведення судово-економічної експертизи, призначеної на підставі ухвали суду, судовий експерт досліджував питання, які самостійно змінив усупереч поставленим на вирішення експертизи питанням ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2018 року.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, вказаним доводам банку оцінки не надав.

Разом із тим, без дослідження і з`ясування наведених вище обставин оскаржене судове рішення не можна вважати правомірними та обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та, приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне часткового задовольнити касаційну скаргу, постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати з направленням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року в частині зустрічного позову публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» звернулось до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Журавель

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук