ПОСТАНОВА

іменем України

18 лютого 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/1659/19

провадження № 22-ц/4809/437/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач - Міська рада міста Кропивницький,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №4» Міської ради міста Кропивницький,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Міської ради міста Кропивницький на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2019 року у складі судді Мохонько В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Міська рада міста Кропивницький звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказала, що рішенням від 30 квітня 2004 року №643 виконавчий комітет Кіровоградської міської ради, розглянувши клопотання регіонального уповноваженого ліквідатора АК АПБ «Україна» в Кіровоградській області, керуючись рішенням Кіровоградської міської ради від 16 березня 2004 року № 792 «Про депутатський запит депутата міської ради від виборчого округу № 45 ОСОБА_2 », ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішено прийняти безкоштовно до комунальної власності територіальної громади гуртожиток по АДРЕСА_1 та передано його на баланс комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 10. Посилалася на те, що територіальна громада м. Кропивницький в особі Міської ради м. Кропивницького є власником 1837/2000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . На підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 липня 2008 року №1124 гуртожитку по АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку. Після прийняття до комунальної власності вищевказаного гуртожитку за інформацією КП «ЖЕО №4» Кіровоградської міської ради було з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , здійснює користування кімнатою №502 у вищевказаному гуртожитку без належної правової підстави, а саме за відсутності ордера на житлову площу в гуртожитку, що в свою чергу свідчить про самоправне зайняття відповідачкою вказаної кімнати, а також здійснення нею незаконного користування житловим приміщенням, що є власністю територіальної громади міста Кропивницького. Вважає, що самоправне зайняття відповідачем кімнати АДРЕСА_4 створює перешкоди щодо здійснення власником, яким є територіальна громада міста Кропивницького в особі Міської ради м. Кропивницького, права щодо користування та розпорядження своїм майном. До 16 вересня 2016 року основним квартиронаймачем квартири №502 був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на підставі ордеру №144 від 20 вересня 1995 року був вселений у кімнату АДРЕСА_4 , він вселив до кімнати № 502 своїх родичів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невістку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та внучку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За інформацією Державної міграційної служби від 26 вересня 2016 року ОСОБА_3 помер, а особи, вселені основним квартиронаймачем, зняті з реєстрації. Зазначала, що починаючи з березня 2017 року комісією неодноразово були складені акти про встановлення факту самовільного зайняття житлового приміщення (квартири), якими встановлено, що відповідачка не зареєстрована за вказаною адресою та самовільно вселилася до вказаної квартири без відповідного дозволу власника житла.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Міська рада міста Кропивницького, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що рішенням від 30 квітня 2004 року №643 виконавчого комітету Кіровоградської міської ради вирішено прийняти безкоштовно до комунальної власності територіальної громади гуртожиток по АДРЕСА_1 та передати його на баланс комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства №10, а згодом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4» Міської ради міста Кропивницького (а.с.21).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 28 липня 2008 року №1124 гуртожитку по АДРЕСА_1 вирішено надати статус житлового будинку (а.с.15).

Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 лютого 2019 року №156954747 територіальна громада м. Кропивницький в особі Міської ради м. Кропивницького є власником 1837/2000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

Встановлено, що основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_4 був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі ордеру №144 від 20 вересня 1995 року.

Крім того, було вселено до кімнати №502 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невістку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та внучку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.29).

ІНФОРМАЦІЯ_6 квартиронаймач ОСОБА_3 помер, інші особи зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.28).

Відповідно до акту від 14 березня 2017 року, складеного заступником начальника КП «ЖЕО №4» КМР» Восьмак Т.В., головним інженером КП «ЖЕО №4» КМР» Гаршан Н.В., начальником дільниці КП «ЖЕО №4» КМР» Бесєдіною С.М., юристом КП «ЖЕО №4» КМР» ОСОБА_7 , при проведенні обстеження вказаної квартири було встановлено факт самовільного зайняття вказаного вище житлового приміщення ОСОБА_1 , яка незареєстрована за вказаною адресою та самовільно вселилась до квартири без відповідного дозволу власника житла (а.с.13).

14 березня 2017 року ОСОБА_1 було попереджено про необхідність звільнення протягом 5-ти календарних днів незаконно займаного житлового приміщення та передачу ключів до КП «ЖЕО №4» КМР» (а.с.12).

Актами від 14 червня 2018 року, 14 січня 2019 року, 02 жовтня 2019 року про встановлення факту самовільного зайняття жилого приміщення та письмового повідомлення про виселення з квартири, в результаті обстеження квартири АДРЕСА_4 було підтверджено факт самовільного зайняття вказаного житлового приміщення ОСОБА_1 та залишено письмове попередження про виселення (а.с.9-12,85).

Як убачається з відповіді на запит суду першої інстанції Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області від 26 березня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 жовтня 1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.39).

Усудовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 11 листопада 2019 року, була допитана у якості свідка начальник дільниці КП «ЖЕО №4» КМР» ОСОБА_8 , яка показала, що ОСОБА_1 вона ніколи не бачила, акти, які вона підписувала, особисто відповідачці не вручались, а залишались в загальних дверях коридору гуртожитку. Зі слів сусідів, прізвища яких не знає, їй відомо, що в спірній кімнаті проживає ОСОБА_1 (а.с.98-99).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, позивач не довів належними та допустимими доказами, що в кімнаті за адресою: АДРЕСА_5 , проживає саме ОСОБА_1 , а не будь-яка інша особа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

За приписами частини першої статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Згідно з частиною четвертою статті 9 та статтею 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За змістом частини третьої статті 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановивши, що відсутні правові підстави для виселення відповідача на підставі частини третьої статті 116 ЖК Української РСР, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами проживання в спірній квартирі ОСОБА_1 , а не будь-якої іншої особи, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міської ради міста Кропивницького залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 грудня 2019 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний