Ухвала

01 вересня 2020 року

місто Київ

справа № 188/1904/18

провадження № 61-10344ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- грошові кошти та нараховані відсотки, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD201;

- грошові кошти та нараховані відсотки, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD6501;

- 2 700, 00 кілограмів меду;

- 20 вуликів-лежаків;

- бджолосім`ї у кількості 20 сімей.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину грошових коштів та нарахованих відсотків, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD201;

- 1/2 частину грошових коштів та нарахованих відсотків, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD6501;

- 10 вуликів-лежаків;

- 10 бджолосімей.

Виділено ОСОБА_2 зі спільного майна подружжя 10 вуликів-лежаків та бджолосім`ї в кількості 10 сімей.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - 2 700, 00 кілограмів меду у розмірі 54 000, 00 грн.

Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : грошові кошти та нараховані відсотки станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 135 094, 64 грн., які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD201, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 ; грошові кошти за нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 3 129, 11 дол. США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD6501, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ; 1 991, 70 кілограмів меду; 10 вуликів лежаків; бджолосім`ї в кількості 10 сімей.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину грошових коштів та нарахованих відсотків станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 67 547, 32 грн, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD201, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ; 1/2 частину грошових коштів та нарахованих відсотків станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 1 564, 55 дол. США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD6501, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ;

5 вуликів лежаків;

5 бджолосімей.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину грошових коштів та нарахованих відсотків станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 67 547, 32 грн, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD201, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ; 1/2 частину грошових коштів та нарахованих відсотків станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 1 564, 55 дол. США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD6501, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 ;

5 вуликів лежаків;

5 бджолосімей.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - 1 991, 70 кілограмів меду у розмірі 34 854, 75 грн.

Здійснено розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 10 липня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, з метою повідомлення та обґрунтування ціни позову та доведення, що справа, у якій постановлене оскаржуване судове рішення, не відноситься до категорії малозначних та таке судове рішення підлягає оскарженню в касаційному порядку.

У серпні 2020 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, заявником зазначено, що ціна позову у цій справі становить 219 579, 97 грн.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Щодо оцінки судових рішень, які оскаржуються учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 102, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про поділ спільного майна подружжя.

Ціна позову у справі складає 219 579, 97 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн).

Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить 219 579, 97 грн, судові рішення, ухвалені у такій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципу відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, пункт 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), пункт 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), пункт 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), № 29182/03, пункт 32, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) від 07 липня 2015 року № 18499/08, пункт 29).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», пункт 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», пункт 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», пункт 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), №№ 2611/07 та 15276/07, пункт 54, від 21 червня 2011 року; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), 32299/08, пункт 48, від 02 жовтня 2012 року).

При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», пункт 54).

Також Європейський суд з прав людини постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви №26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Європейський суд у наведеному рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки, оскаржуване заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко