Справа № 487/4850/20
Провадження № 2/487/2091/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування в солідарному порядку матеріальної шкоди у розмірі 120660,98 грн. та моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки. Відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 та сусідніх земельних ділянок. З 2015 року відповідачі не здійснюють свого обов`язку щодо утримання своє частки будинку у технічно справному стані, будинок покинутий, у зв`язку з чим не раз відбувалось затоплення спільного підвалу будинку, впала стеля їхнього будинку, частина зовнішніх стін зруйновані, вибиті двері та вікна. У зв`язку з чим починає руйнуватися спільна стіна його частки будинку. Для проведення ремонту крівлі, яка є спільною, відповідно до рахунку ПП «Європрофіль» ремонт над частиною відповідачів становить 10324,98 грн. Згідно дефектного акту та зведеного кошторису, для проведення ремонту щодо поновлення цілісності конструкції його частину будинку, кошториси становить 110426 грн. Тому просить стягнути з відповідачів вказані суми завданої матеріальної шкоди. Крім того, через протиправну поведінку відповідачів, через руйнування його будинку та необхідності проведення ремонтних робіт, йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 30000 грн. та також просить стягнути з відповідачів.

Провадження у справі не відкрите, позов залишено без руху.

Крім того, разом із пред`явленням позову ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кожну 18/100 частка, що належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у справі спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . Посилаючись на те, що відповідачі є пенсіонерами, іншого майна у них немає, тому частки житлового будинку та земельна ділянки під ним є єдиним забезпеченням відшкодування шкоди позивачеві, а оскільки вказане майно знаходиться у непридатному стані для проживання, накладення арешту не завдасть шкоди правам відповідачів, але буде гарантією забезпечення прав позивача.

Вивчивши надані матеріали, приходжу до наступного:

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 5 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається на протязі всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності. Суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, під час вирішення клопотань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Так, між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди завданої майну позивачу, у зв`язку із не здійсненням відповідачами, як власниками майна, свого обов`язку щодо утримання своєї частки будинку у технічно справному стані. Житловий будинок (частка) та земельна ділянка не є предметами даного спору.

Заявник просить про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кожну 18/100 частку, що належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме у визначений ним способом, а також, що невжиття заходів забезпечення позову саме у такий спосіб може істотне ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Порушуючи питання про накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок, заявник не зазначив жодного доказу на підтвердження того, що відповідачі можуть або намагаються продати будинок та земельну ділянку.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доказів, що відповідачі будуть ухилятись від виконання рішення суду у випадку задоволення позову також не надано.

Крім того, в заяві заявник зазначає, що відповідачі є пенсіонерами, іншого майна не мають, тому частки житлового будинку та земельна ділянки під ним є єдиним забезпеченням відшкодування шкоди позивачеві. Проте слід зауважити, що при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Також, заявником не надано доказів на підтвердження вартості нерухомого майна, на яке просить накласти арешт, що позбавляє суд визначити співмірність виду забезпечення позову заявленим вимогам.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про необґрунтованість вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову та відмови в їх задоволенні.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК Україн

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Афоніна