Справа № 297/2529/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Берегівського районного суду від 27 листопада 2019 року (у складі судді Гал Л.Л.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у листопаді 2019 р.

Просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 жовтня 2014 р., посвідчений відділом записів актів цивільного стану Чомською сільською радою Берегівського району.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 27 листопада 2019 р. позовну заяву повернуто позивачеві.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-позивач і відповідач із 2012 р. не проживають однією сім`єю;

-протягом двох останніх років позивач проживає однією сім`єю із ОСОБА_3 , від нього чекає дитину, відтак хоче укласти шлюб, однак для цього необхідно розлучитися із ОСОБА_2 .

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позовна заява про розірвання шлюбу подана під час вагітності дружини, а підстав, передбачених ч.3 ст. 110 СК України позивачка не наводить, що суперечить вимогам закону.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він повністю відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.5 ч.4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Згідно з ч.2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 110 Сімейного кодексу України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

Указана позиція також висловлена у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та Постанові Верховного Суду у справі № 753/8546/17 від 17 жовтня 2018 р., а саме: згідно з ч.2 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, будучи вагітною (строк 19-20 тижнів) (а.с.19-20).

Суд у силу вимог п.5 ч.4 ст.185 ЦПК України саме через це повернув заяву позивачеві.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що вагітна від іншого чоловіка ОСОБА_3 , і на обґрунтування указаного доводу подає довідку про склад сім`ї ОСОБА_3 , яка свідчить про те, що позивач разом із дітьми проживають за адресою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), однак указана довідка не свідчить про те, що батьківство зачатої дитини визнано ОСОБА_3 , а встановлення саме цього факту може надати право позивачеві розлучитися із відповідачем.

Натомість, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_3 є батьком зачатої дитини, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і в контексті спірних правовідносин на їх правильність не впливають.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Берегівського районного суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 р.

Судді: