Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 1423/18144/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП "Факторинг Україна" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП "Факторинг Україна" про розірвання кредитних договорів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить визнати виконавчий лист №1423/18144/2012, виданий 01.10.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу від імені позивача будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною не нижче 290 900,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП "Факторинг Україна" за кредитним договором №PLL-400/002/2010 від 21.05.2010 року у розмірі 514932,66 грн. - таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з його помилковою видачею.

Ухвалою від 18.05.2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та зазначено,що у відповідності до ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За такого, заявнику необхідно уточнити вимоги заяви, вказавши, в чому помилка, якщо зміст виконавчого листа відповідає резолютивній частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва суду від 23.05.2013 року.

Окрім того, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.01.2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо неповернення стягувачу виконавчого листа виданого 01.10.2013р. Центрального районного суду м. Миколаєва №1423/18144/2012, та про зобов`язання повернути стягувачу зазначений виконавчий документ, - відмовлено.

За такого, заявнику необхідно уточнити спосіб захисту порушеного права.

На виконання ухвали, заявником подані уточнення, зареєстровані апаратом суду 01.06.2020 року та передані судді Черенковій Н.П. 03.06.2020 року .

В даній заяві ОСОБА_1 зазначає, що зміст виконавчого листа не відповідає резолютивній частині рішення, оскільки не містить вказівки на спосіб реалізації предмета іпотеки, який вказаний у резолютивній частині рішення, а саме « шляхом її продажу від імені позивача будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу».

На думку заявника, вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність у виконавчому листі вказання способу реалізації предмета іпотеки, фактично змінює саме рішення суду, що є неприпустимим та порушує права боржника.

З рішення суду вбачається, що право позивача ( іпотекодержателя) захищено належним способом, передбаченим п.4 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону, що, у свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, тобто зовсім у інший спосіб, ніж передбачено рішенням суду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 вважає, що виконавчий лист виданий помилково і є таким, що не підлягає виконанню.

Підставою звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця при примусовому виконанні, питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не ставилось.

Перелік підстав, за якими суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає стягненню не є вичерпним.

Ухвалою від 04.06.2020 року заява прийнята до розгляду з призначенням судового засідання на 15.06.2020 року.

У зв`язку з неявкою сторін, та відсутності зворотніх повідомлень про належне повідомлення, слухання справи відкладено на 02.09.2020 року( дата визначена з врахуванням планової відпустки судді, та великого навантаження ).

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Адвокатом заявника надана заява про слухання справи у його відсутність.

Судом постановлено про розгляд заяви у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 432 ч.3 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2013 року позов ТОВ «ОТП «Факторинг» до ОСОБА_1 задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-400/092/2008 від 07.07.2008 року та кредитним договором № РLL-400/002/2010 від 21.05.2010 року у розмірі 514932,66 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу від імені позивача будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною не нижче 290900 грн.

При цьому, стягнуто судовий збір 3219 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП «Факторинг» про розірвання кредитних договорів - відмовлено.

Рішення вступило до законної сили.

На виконання даного рішення суду виданий виконавчий лист 01 жовтня 2013 року за №14234/18144/2012.

В виконавчому листу зазначено: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-400/092/2008 від 07.07.2008 року та кредитним договором № РLL-400/002/2010 від 21.05.2010 року у розмірі 514932 грн.66 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 за початковою ціною не нижче 290 000 грн.

10.06.2014 року до Центрального ДВС Миколаївського міського управління юстиції надійшла заява стягувача та постановою від 11.06.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 23.05.2013 року.

03.07.2014 року, ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Центрального ДВС Ульянова О.Ю., в якому просив визнати його дії неправомірними та зобов`язати повернути виконавчий лист стягувачу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.01.2016року, під головуванням судді Чулуп О.С. , у задоволенні скарги відмовлено.

Рішення суду на момент звернення ОСОБА_1 не виконано, виконавчий лист повернений стягувачу.

Постановою від 17.03.2020 року на підставі заяви стягувача приватним виконавцем Куліченко Д.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1423/18144/2012.

06.04.2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, та скасувати постанову від 17.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою від 09.04.2020 року скарга прийнята до розгляду на 22.04.2020 року

Оскільки сторони не з`явились, та відсутністю даних про належне повідомлення про проведення судового засідання , слухання справи відкладено на 06.05.2020 року.

06.05.2020 року сторони до судового засідання не з`явились, ОСОБА_1 надана додаткова заява, в якій просив зупинити виконання за виконавчим листом та виконавчий лист визнати таким, що не підлягає виконанню.

Слухання справи відкладено на 18.095.2020 року.

15.05.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про залишення скарги без розгляду.

Ухвалою від 18.05.2020 року скарга залишена без розгляду.

Ухвалою від 18.05.2020 року заява ОСОБА_1 залишена без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018 р., в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі ст.1 закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відтак будь - якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено, ОСОБА_1 посилається на помилковість видачі виконавчого листа як такого, що не підлягає примусовому виконанні, та фактично вказує на норми Закону, які покладені судом при постановці судового рішення, що, з врахуванням вище викладеного , не може бути предметом розгляду на цій стадії.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

У даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржника.

Виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Окрім того, розділ У11 ЗУ «Про виконавче провадження » містить в собі порядок звернення стягнення на майно боржника.

Так, за статтею 61 ЗУ « Про виконавче провадження », реалізація майна, на яке звернуто стягнення, відбувається шляхом торгів або за фіксованою ціною.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

ОСОБА_1 і не заперечує, що рішення суду не виконане.

Посилання заявника на неправомірність постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та інших дій приватного виконавця не має правового значення для вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки всі ці питання вирішуються у іншому порядку, а саме у порядку оскарження дій чи бездіяльності державного або приватного виконавця (ст. 447 ЦПК України).

Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».

Отже, у найвищому за юридичною силою законі закріплено конституційний принцип обов`язковості рішень судів, за ознакою територіальності на всій території нашої держави.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ч. 1 ст. 18 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.»

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», саме виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених законом «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами.

На підставі ст.3 Закону «Про виконавче провадження» виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, видані судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, у випадках, передбачених законом, судові накази, виконавчі написи нотаріусів, посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі рішень цих комісій, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування будівлями та майном, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, рішення інших органів державної виконавчої влади, у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Виконавче провадження то є квінтесенція процесу поновлення порушених прав, повернення грошових коштів, звернення стягнення на майно, торжество правосуддя, реалізація конституційного принципу обов`язковості виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

В порядку ст.ст. 431.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні.

За такого, описка у виконавчому листі не є підставою для визнання його таким, що виданий помилково і не підлягає виконанню.

Оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд , та при розгляді справи керується виключно принципом верховенства права, то, виходячи із приписів ст.ст. 10,13 ЦПК України і приписів ст. 431, 432 ЦПК України, суд не вирішує в межах заявлених вимог питання щодо усунення помилки у виконавчому листі, що не позбавляє сторін звернутись до суду з відповідною заявою, як то передбачено ст. 432 ЦПК України.

Наявність вказаної описки, з врахуванням викладеного вище, не тягне за собою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Дане рішення відноситься до категорії рішень, які підлягають примусовому виконанню на підставі ст. 3 ЗУ « Про виконавче провадження ».

За такого, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10,13,432 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 1423/18144/2012, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про розірвання кредитних договорів - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.П. Черенкова