ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4916/19

Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/389/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» про захист прав споживачів,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м. Ніжин,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції - 21.11.2019,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «НіжинТеплоМережі», в якому просила визнати незаконним нарахування їй відповідачем заборгованості за спожиту теплову енергію від попереднього власника квартири в розмірі 40 661,97 грн, зобов`язати відповідача виключити з її особового рахунку борг попереднього власника в розмірі 40 661,97 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що вона на підставі свідоцтва від 31.07.2018, виданого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Костирицею С.В., є власницею квартири АДРЕСА_1 , що була придбана нею на електронних торгах, проведених державною виконавчою службою. У вересні 2018 року відповідач надіслав їй вимогу про сплату заборгованості за теплову енергію в сумі 40 661,97 грн, яка виникла станом на 01.09.2018 та є заборгованістю попереднього власника квартири ОСОБА_2 . Позивач звернулась до відповідача із заявою про виключення суму боргу попереднього власника, проте відповідач у такому виключенні відмовив, посилаючись на те, що заборгованість обліковується за особовим рахунком на квартиру, і не може бути змінена при зміні власника квартири. Позивач вважає, що вона була б зобов`язана особисто погасити борг попереднього власника, якби в договорі купівлі-продажу квартири була б передбачена така умова про перехід обов`язку погашення до покупця.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на незаконність судового рішення. Скаржниця зазначає, що їй відмовлено відповідачем у списанні боргу, а у січні 2020 року відповідач надіслав на її адресу квитанцію про сплату наданих послуг по рахунку, який вже відкрито на її ім`я, в якому існуюча заборгованість включена. Зазначений рахунок спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність порушення прав споживачів. Позивач зазначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства, і вона не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «НіжинТеплоМережі» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Відповідач вважає, що рахунок від 01.01.2020, який наданий позивачем до апеляційної скарги, не був підставою позову в суді першої інстанції і тому не може бути прийнятий та розглянутий в суді апеляційної інстанції. Особовий рахунок за спірною квартирою був переоформлений на позивачку вже після розгляду справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим рахунок від 01.01.2020 був виписаний вже на ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що позивач, купуючи квартиру на прилюдних торгах, усвідомлювала, що квартира реалізується відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», що вже передбачає наявність боргів. Наполягає на тому, що у товариства не має жодних правових підстав не обліковувати, не включати або не нараховувати заборгованість попередніх власників за особовим рахунком, відкритим на спірну квартиру. Зазначає, що особовий рахунок на квартиру є внутрішнім первинним бухгалтерським документом товариства і ніхто не може втручатися в його господарську діяльність, примушувати його вносити певні зміни до бухгалтерського обліку. Відповідач також посилається на те, що ніколи не вимагав від позивача сплати заборгованості, яка виникла до моменту придбання останньою квартири, що підтверджується судовими рішеннями про стягнення заборгованості з попереднього власника ОСОБА_2 Рахунки та вимоги, які ТОВ «НіжинТеплоМережі» надсилає на квартиру позивача про існуючу заборгованість за особовим рахунком «10435 мають інформаційний характер та жодним чином не порушують прав позивача, оскільки ні до чого її не зобов`язують, містять графу «фактично сплачено».

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 31 липня 2018 року приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Костриця С.В. на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги щодо реалізації предмета іпотеки, затвердженого Ніжинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 20.06.2018 видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на майно, що складається з: квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 46,1 кв.м., яке придбане ОСОБА_1 за 205 324 грн та раніше належало ОСОБА_2 (а.с. 10).

ОСОБА_1 10.11.2018 звернулася до ТОВ «НіжинТеплоМережі» із заявою, у якій просила заборгованість за надані послуги в сумі 40 661,97 грн виключити з нарахованої суми до сплати, оскільки дана заборгованість виникла за період, коли власником квартири був ОСОБА_2

Листом №01/07/1652 позивачеві було відмовлено в задоволенні її вимоги. Відповідач у відповіді зазначив, що позивачем придбано квартиру, а не послугу, та що за даною квартирою і особовим рахунком, який відкрито на цю квартиру, значиться борг, який не може бути списаний у зв`язку із зміною власника квартири.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога ТОВ «НіжинТеплоМережі» про сплату 40661,97 грн стосується попереднього власника квартири ОСОБА_2 та, що зазначена сума частково стягнута судовими рішеннями та частково перебуває на розгляді в суді, що спростовує твердження позивача про те, що відповідач вимагає сплати цієї заборгованості з позивача.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеним висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частинах першій, третій, четвертій статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до пунктів 3, 8 частини першої статті 346 ЦК України підставою припинення права власності є, зокрема, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, та звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Колишній власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 втратив право власності на цю квартиру в зв`язку з тим, що на це майно було звернуто стягнення і воно було реалізовано в установленому порядку. Новим власником квартири є ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникли у позивача з часу придбання у власність вказаної квартири та початку користування цими послугами.

Факт того, що заборгованість за спожиті послуги рахується за квартирою за період, коли її власником був ОСОБА_2 відповідачем не заперечується.

Разом з тим, як вбачається з відповіді №01/07/1652 відповідач був обізнаний про зміну власника квартири, проте відмовився відкоригувати суму боргу за надані комунальні послуги, що виник з вини попереднього власника. На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув. Крім того, з рахунку ТОВ «НіжинТеплоМережі» за надані послуги від 01.01.2020, що наданий позивачем до апеляційної скарги, заборгованість в сумі 40 000,50 грн обліковується за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 (а.с.37). Вказана квитанція містить графу «Всього до сплати - 42 150,30».

Твердження відповідача про те, що зазначений рахунок має інформаційний характер і не зобов`язує позивача оплачувати його, є безґрунтовним, оскільки сума боргу попереднього власника обліковується в графі «всього сплатити» та адресована вже новому власнику квартири, що порушує права позивача і не відповідає вимогам закону.

З часу набуття позивачем права власності на квартиру, та отриманням комунальних послуг, які надаються відповідачем, позивач зобов`язана їх оплачувати. Тобто з цього часу між сторонами виникають взаємні права та обов`язки, це слідує з висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, де вказано, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

З огляду на вказану вище правову позицію, слід дійти висновку, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не свідчить про правомірність направлення новому власнику квартири рахунку з включенням до нього боргу попереднього власника. Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову через відсутність вимоги сплатити борг колишнього власника направленої новому власнику.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у статті 11 ЦК України.

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені у статті 509 ЦК України.

Відповідно до зазначеної правової норми зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Як передбачено статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідач не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за послуги з тепло- та водопостачання, яка виникла у попереднього власника квартири.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, проте доказів виникнення у позивача якихось зобов`язань перед відповідачем за період, коли позивач не була власником квартири, не надано.

ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642?643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №757/45133/15-ц з аналогічних правовідносин зроблено висновок про те, що «зобов`язання з розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем покладені на сторони такого договору і новий власник, який виявив бажання стати споживачем електричної енергії, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання договору про постачання електричної енергії, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб`єктами».

Таким чином, новий власник нерухомості не зобов`язаний оплачувати борги попередніх власників за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідачем визнано у відзиві на апеляційну скаргу, що договір про надання послуг між ОСОБА_1 та ТОВ «НіжинТеплоМережі» був укладений лише 03.01.2020.

В оцінці доводів відповідача про те, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України, колегія суддів вважає обов`язковим дотриматися правового висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 28.11.2018 у справі №200/14925/15-ц, який зводиться до того, що позов про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення суми із загальної заборгованості та заборону в майбутньому вчиняти дії щодо включення такої суми у вимогу до сплати узгоджується із частиною другою статті 16 ЦК України, якою передбачений невичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає обов`язковим дотриматися зазначеного правового висновку з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача щодо незаконного втручання в його господарську діяльність суд до уваги не приймає. Позовні вимоги стосуються незаконного нарахування заборгованості, яка вказується відповідачем в рахунках, які направляються на адресу позивача для оплати. Вказане безпосередньо стосується прав та обов`язків позивача, що виключає незаконність втручання в господарську діяльність товариства.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1536,80 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 2305,20 грн за подання апеляційної скарги, а всього 3842 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» ОСОБА_1 як власнику кватири АДРЕСА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 40 661,97 грн.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» виключити з особового рахунку ОСОБА_1 борг в сумі 40 661,97 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» (16600, м. Ніжин, вул.Глібова, 1, ) на користь держави 3842 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 19.02.2020.