Справа № 713/816/20
Провадження №2/713/282/20
07.09.2020 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Андрюк О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -
Стислий виклад позиції позивача.
Позивач ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є ОСОБА_4 .
Уточнивши позовні вимоги просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право на користування 45/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтував наступним.
Він є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку проживає він, та його неповнолітній син ОСОБА_5 . Однак відповідно до записів у домовій книзі в його господарстві зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та її повнолітні діти від попереднього шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . З відповідачкою ОСОБА_2 шлюб було розірвано 13.06.2016 року відповідно до рішення Вижницького районного суду у справі №713/298/16-ц. З часу розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 та її діти від попереднього шлюбу перестали проживати у його господарстві, оскільки ОСОБА_2 перейшла проживати за адресою свого попереднього мешкання (там де проживала до реєстрації шлюбу з ним) в АДРЕСА_1 . Вона періодично виїздила на заробітки за кордон, тому їхній спільний неповнолітній син ОСОБА_7 проживав, то з ним, то з ОСОБА_8
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не є та ніколи не були членами його сім`ї, оскільки вони є повнолітніми дітьми відповідачки ОСОБА_2 (його колишньої дружини). Коли вони з ОСОБА_2 одружилися, вона попросила зареєструвати у належному йому житловому будинку її неповнолітніх ще на той час дітей. Він погодився, але після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вони також перестали проживати в його будинку, оскільки ОСОБА_6 вийшла заміж та має власну сім`ю, а ОСОБА_3 перейшов проживати разом із матір`ю в будинок, де вони раніше проживали в АДРЕСА_2 , а подальшому взагалі змінив своє місце проживання на інше.
Однак, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 при зміні місця свого фактичного проживання, не знялися з реєстрації, що перешкоджає йому, як власнику в повному обсязі здійснювати розпорядження своїм майном, оскільки при нарахуванні вартості компослуг та державної субсидії на них постійно виникає питання щодо складу осіб, які мешкають у даному житловому будинку. Даний житловий будинок являється його особистою власністю, оскільки він був збудований ним та його попередньою дружиною ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя. В 2002 році вони з ОСОБА_4 шлюб розірвали і відповідно до рішення Вижницького районного суду від 27.08.2007 року у справі №2-24/07 було здійснено розподіл спільного майна подружжя, згідно з яким він отримав право власності на 1/2 частину (45/100) житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 ОСОБА_2 шлюб було укладено 22.10.2006 року і відповідно вона не набула ніяких майнових прав щодо даної частини житлового будинку, оскільки він був набутий ним у попередньому шлюбі, що встановлено рішенням суду.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживають в даному житловому будинку на протязі чотирьох років, що становить значно більше визначених законодавством України шести місяців, вважає, що вони втратили право на користування житлом та їх слід зняти з реєстрації.
Заяви (клопотання) учасників справи.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує щодо заочного порядку розгляду справи.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності відповідачки суду не надано, відзив не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача суду не надано, відзив не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.
В судове засідання третя особа ОСОБА_4 не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи третя особа ОСОБА_4 скерувала до суду заяву про визнання позовних вимог, просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує щодо задоволення.
Процесуальні дії у справі.
На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 45/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 , виданого 05.09.2003 року; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ВВА №223999 від 16.09.2003 року. Співвласником житлового будинку є ОСОБА_4 , що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2007 року.
З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що у житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1 з 28.03.2012 року зареєстровані - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
З рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2016 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 22.10.2006 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №76 - розірвано.
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №789 від 25.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає у власному житловому будинку. Зі слів ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2016 року по даний час не проживають у будинку ОСОБА_1 , який знаходиться в АДРЕСА_1 .
З довідки Берегометської селищної ради №1373 від 27.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . В житловому будинку зареєстровані, але не проживають з 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 27.05.2020 року з даних яких вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2016 року по даний час не проживають у будинку ОСОБА_1 , який знаходиться в АДРЕСА_1 .
При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.2, 3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.
Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надаючи оцінку наданим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що:
Відповідачка ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 ;
Відповідач ОСОБА_3 є сином колишньої дружини позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ;
понад рік відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по місцю реєстрації в АДРЕСА_1 , без поважних причин не проживають.
Таким чином, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 доведено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин не проживають в житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, 45/100 житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн.; з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн.
Керуючись ст.ст.383, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 64, 70, 150, 156 ЖК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258-265, 280-282, 354 ЦПК України, Суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, 45/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, 45/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 420 (Чотириста двадцять) гривень 40 (Сорок) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 420 (Чотириста двадцять) гривень 40 (Сорок) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , 1970 року народження, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя І. А. Кибич