Справа № 204/573/18
Провадження № 2/201/1196/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 березня 2018 року з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла вищевказана цивільна справа.

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень посилався на те, що 27 листопада 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого остання отримав у борг грошові кошти в гривнях в еквіваленті 15000 доларів США. Гроші були позичені на ремонт квартири на АДРЕСА_1 , що належала відповідачу, та були нею отримані 27 листопада 2012 року. 21 листопада 2016 року позивачем було укладено з відповідачем договір позики, відповідно до якого остання отримав у борг грошові кошти в гривнях в еквіваленті 3000 доларів США. Гроші були позичені на доплату вартості квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ку мала намір придбати відповідач, та були нею отримані 21 листопада 2016 року. Умовами договорів (п. 5.3) встановлено, що повернення позики потребує негайного виконання позичальником в разі ініціювання нею або її чоловіком розриву шлюбних відносин. Позивачу стало відомо, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №199/5235/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. В телефонних розмовах з позивачем ОСОБА_2 на вимогу повернути позичені кошти зазначила, що ні вона, ні її колишній чоловік не мають коштів для погашення боргу і не можуть виконати умов договорів позики. У зв`язку із чим позивач був вимушений до суду з відповідним позовом.

Представник позивач надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 дійсно брала в борг у позивача кошти, які були витрачені на сімейні трати, а саме - проведення ремонту та придбання нового житла.

Представник відповідача ОСОБА_3 також надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, в якій зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, 21 серпня 2018 року представником відповідача ОСОБА_4 до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки про спірні договори позики нічого не знав, й дізнався вперше в іншому судовому процесі про поділ майна подружжя. ОСОБА_4 вказує на те, що за все спільне проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, остання до нього із питанням вищезазначених договорів позики не зверталася, й своєї як усної, так і письмової згоди на укладення даних договорів не надавав.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого остання отримав у борг грошові кошти в гривнях в еквіваленті 15000 доларів США. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору грошові кошти були позичені на ремонт квартири на АДРЕСА_1 , що належала відповідачу, та були нею отримані 27 листопада 2012 року (а.с. 3-4).

21 листопада 2016 року ОСОБА_1 було укладено з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого остання отримав у борг грошові кошти в гривнях в еквіваленті 3000 доларів США. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору грошові кошти були позичені на доплату вартості квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ку мала намір придбати відповідач, та були нею отримані 21 листопада 2016 року (а.с. 5-6).

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 зазначених коштів підтверджується розписками ОСОБА_2 від 27 листопада 2012 року та 21 листопада 2016 року (а.с. 4,6).

Умовами договорів (п. 5.3) встановлено, що повернення позики потребує негайного виконання позичальником в разі ініціювання нею або її чоловіком розриву шлюбних відносин.

Однак, кошти до даного часу за договорами позики не повернуті, умови договорів не виконані.

Станом на день звернення до суду, за договорами позики, сума заборгованості становить 18000 доларів США, що в еквіваленті складає 519206,69 грн.

В частині стягнення заборгованості за договором позики солідарно з відповідачів, суд зазначає наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував на ту обставину, що оскільки, договори позики укладені ОСОБА_2 в інтересах сім`ї та використані для проведення ремонту та придбання нового житла, то відповідальність за даними договорами має бути солідарною.

Однак, суд не погоджується із зазначеними доводами позивача, оскільки, зазначення у договорах позики цільове призначення грошових коштів, а саме: на проведення ремонту та придбання нового житла, не дає підстави для висновку на укладення ОСОБА_2 договорів позики в інтересах сім`ї, а також, що саме ці грошові кошти витрачені на на проведення ремонту та придбання нового житла.

Крім того, судом не встановлено обставини надання відповідачем ОСОБА_3 письмової згоди на укладення його дружиною ОСОБА_2 договорів позики від 27 листопада 2012 року та 21 листопада 2016 року в інтересах сім`ї.

Застереження у договорах позики, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення позики на на проведення ремонту та придбання нового житла не свідчить про обізнаність чоловіка позичальника щодо існування такого застереження та його волевиявлення на це.

Разом з тим, тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року №308/10837/15.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що договори позики укладено відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, та за відсутності письмової згоди її чоловіка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, скільки, обов`язок щодо повернення спірних коштів за умовами договорів позики покладено на ОСОБА_2 .

Враховуючи наведенні обставини справи, а також той факт, що відповідчем ОСОБА_2 не заперечується факт позики грошових коштів, позовні вимоги ОСОБА_1 , слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача ОСОБА_2 за договорами позики 18000 доларів США, що в еквіваленті станом на день подачу позову складає 519206,69 грн, в частині стягнення коштів з відповідача ОСОБА_3 за договорами позики, слід відмовити за недоведеністю використання даних коштів в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 5192,07 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 527, 533, 629, 631, 1046-1052 Цивільного кодексу України, ст.ст. 61, 65 Сімейного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договорами позики від 27 листопада 2012 року та 21 листопада 2016 року у сумі 18000 доларів США, що в еквіваленті станом на день подачу позову складає 519206,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений останнім судовий збір у розмірі 5192,07 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев