Провадження №2/523/1794/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

представника позивача - Дударенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 79625,00грн., яка складається з суми позики 65000 грн., та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 14625,00 грн..

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що 18.07.2019 року відповідач отримала у позику від нього грошові кошти у сумі 65000 грн., які зобов`язалася повернути до 18.08.2019 року, що підтверджується договором позики. У вищевказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернула. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 65000,00грн., пеню згідно п.6 договору за кожен день прострочки грошового зобов`язання в розмірі 1,5% від простроченої суми за період з 19.08.2019р. по 20.09.2019р. в розмірі 14625,00грн. У зв`язку з тим, що у зазначений строк сума боргу добровільно не повернута, позивач змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд зі згоди позивача, за відсутністю відзиву на позовну заяву відповідача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 18.07.2019 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (Позичальник), було укладено договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 65000грн., яку позичальник зобов`язався повернути в строк до 18.08.2019 року.

Факт укладання між сторонами договору позики та виникнення у ОСОБА_2 обов`язку по поверненню позичених грошових коштів підтверджується представленим з боку позивача договором, який було підписано в присутності свідка ОСОБА_3 .

За твердженням позивача, в обумовлений сторонами в договорі строк, ОСОБА_2 позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобов`язання не виконала.

Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, одностороння відмова ОСОБА_2 від повного виконання зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики є недопустимою, та дає суду можливість дійти висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу.

Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.6 договору позики від 18.07.2019р., за прострочення зобов`язань за цим договором Позичальник виплачує пеню в розмірі 1,5 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ч.2 ст.546 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Отже, пеня, яку просить стягнути позивач, є одним із видів забезпечення основного зобов`язання, в даному випадку - договору позики.

А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за порушення грошового зобов`язання в розмірі 14625,00 грн., за період з 19.08.2019р. по 20.09.2019р., розрахованих від простроченої суми в розмірі 65000,00грн.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1180,45 грн..

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,279,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором позики від 18.07.2019 р. в розмірі 79625 грн., із яких 65000 грн. - сума основного боргу, 14625 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також судовий збір у розмірі 1180,45 грн..

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 21.02.2020 року.

Суддя: