Провадження №2/523/812/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в якій просила визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 20,03 кв. м, душ під літ. «Е», мощення -І, огородження №5-6,11-12.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом зі своєю сім`єю, а саме: чоловіком - ОСОБА_2 , та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_6 в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Вищевказаний будинок належить померлому ОСОБА_8 , який, як вказує позивачка в своєму позові, дозволив її та її сім`ї вселитися в будинок, зареєструватися, сплачувати всі комунальні послуги і проживати.

У ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 - помер.

Після смерті ОСОБА_8 позивачка ОСОБА_1 залишилася проживати в спірному будинку, сплачувати комунальні послуги та як зазначає позивачка, добросовісно, відкрито, безперервно заволоділа майном ОСОБА_8 , а саме домоволодінням АДРЕСА_1 , більше 10 років.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх.

Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача Одеської міської ради Танасійчука І.М. в якій просив розгляд справи провести за його відсутності (а.с.80).

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти задоволення вищевказаного позову.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 на підставі рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2008р. (а.с.8-9). Житловий будинок складається з яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 20,03 кв. м, душ під літ. «Е», мощення -І, огородження №5-6,11-12, відповідно до технічного паспорту (а.с.24-27).

Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2008р. встановлено факт прийняття ОСОБА_8 , 1950 р.н., спадкового майна у вигляді одноповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19382067 від 02.07.2008р. право власності зареєстроване в Одеському міському БТІ та РОН на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником житлового будинку є померлий за ОСОБА_8 на підставі рішення суду (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1931 (а.с.147 (зворот).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина яка складалася з житлового будинку АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи та судом встановлено про те, що після смерті ОСОБА_8 до Чертвертої одеської державної нотаріальної контори звернулася дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа за № 413/2009 щодо майна померлого (а.с.147).

Судом було встановлено, що за життя ОСОБА_8 , а саме з 2007р. позивачка ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю, а саме: чоловіком - ОСОБА_2 , дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьком ОСОБА_11 вселилася в житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання, який складений сусідами та посвідчений керівником ОСОН «Крива балка» (а.с.13), довідкою про склад сім`ї від 19.12.2017р. (а.с.14).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Верховний Суд України у постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд України в Постанові від 04.07.2018р., по справі № 201/12550/16-ц, був більш лаконічний та визначив, що: «Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.»

Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК, для такого набуття необхідна сукупність умов:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння; безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Відсутність будь-якого із названих елементів, свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації норм інституту набувальної давності.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, про те, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів про визнання право власності за нею набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 20,03 кв. м, душ під літ. «Е», мощення -І, огородження №5-6,11-12.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів про визнання за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 20,03 кв. м, душ під літ. «Е», мощення -І, огородження №5-6,11-12.

Також, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю - задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141,258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 344 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписано суддею 13.02.2020р.

Суддя Аліна С.С.