РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/6/20

26 серпня 2020 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в cкладі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Буратчук О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення з житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення з житлового будинку.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що їйналежить на праві особистої приватної власності житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Станом на даний час у їх квартирі, крім неї як власника, зареєстровані та фактично проживають її сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також її колишній чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2006 шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано.

Розірвання шлюбу відбулося внаслідок того, що відповідач зловживав спиртними напоями, після чого вчиняв сварки та наносив їй побої.

Однак після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати в її будинку. Він продовжує випивати, виражатися нецензурною лайкою, вчиняти сварки, бійки, які негативно впливають на всіх членів сім`ї, а особливо на емоційний стан дітей. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, а навпаки завдає їм значних матеріальних збитків, здійснює пошкодження майна, яке потім не бажає відновлювати. Також відповідач проявляє до неї агресію, вчиняє фізичне та психологічне насильство, в зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції та подавала скарги на дії відповідача. В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства.

Проживання разом з відповідачем є нестерпним. На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, а тому вона змушена звернутись до суду з заявою про визнання особи такою, що втратила праве користування житлом та виселення відповідача, який порушує її право не спокійне життя, завдає їй моральних страждань та негативно впливає на емоційний стан дітей, а найбільше від цього страждає її старший син, який є інвалідом І групи.

Стислий виклад позицій сторін:

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд постановити рішення, яким усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача із вказаного житлового будинку без надання іншого приміщення. Також просили стягнути з відповідачана користь позивача сплачені нею судові витрати.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.01.2020 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2020 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ТВО державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. 18.12.2008, зареєстровано в реєстрі за № 3756, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Войташеком І.І. 18.03.2015, зареєстровано в реєстрі за № 2-278, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.01.2009, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.03.2015 (а.с. 6-10).

Як вбачається з довідки Делятинської селищної ради від 24.12.2019 № 3171, в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , крім позивача ОСОБА_1 як власника, зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (син), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (інша особа) (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_1 . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2006 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 13).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Зарічанської сільської ради, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 . Зі слів заявниці ОСОБА_3 не дає їй можливості спокійно проживати в її житловому будинку разом із сином-інвалідом, неодноразово вчиняє бійки та сварки, дебоширить і руйнує майно власниці (а.с. 11-12).

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 099575 від 09.11.2010, син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 1-шої групи з дитинства (а.с. 15).

Постановами Надвірнянського районого суду Івано-Франківської області від 29.08.2019 та 31.10.2019 ОСОБА_6 притягався до адміністратиної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення). Зі змісту даних постанов вбачається, що 18.08.2019, 20.08.2019, 21.08.2019, 25.08.2019, 29.08.2019, 01.09.2019, 04.09.2019 ОСОБА_3 вчиняв домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами, завдавши шкоди психічному здоров`ю потерпілої, за що на нього було накладено адміністративні стягнення у виді штрафу (а.с. 44-45).

З витягу з ЄРДР № 0000906 від 07.11.2019 вбачається, що органом досудового розслідування на підставі заяви ОСОБА_1 внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 126-1 КК України про те, що на протязі тривалого часу чоловік ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , яке виразилось у психологічному, моральному та матеріальному тиску (а.с. 46).

Як вбачається з довідки ДОП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 25.12.2019, та повідомлення Надвірнянського ВП УГНП від 28.12.2019, в Надвірнянський відділ поліції 22.12.2019 надійшло звернення ОСОБА_1 , в якому вона просить вжити заходів до свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який безпричинно обзиває її нецензурними словами та погрожує фізичною розправою на словах. За результатами перевірки на ОСОБА_3 було складено адміністратвиний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Також із ОСОБА_3 проведено профілактичну бусіду про недопущення протиправних дій відносно ОСОБА_1 в майбутньому (а.с. 48-49).

Судом досліджено додані позивачем фотоматеріали, на яких зображено пошкоджене майно, а саме: дерев`яні двері (в дверях вибите скло, уламки якого розкидані по підлозі); металопластикове вікно (на склопакеті помітина тріщина); легковий автомобіль (розбиті переднє ліве скло, переднє праве скло, заднє ліве скло, лобове та заднє скло.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак з аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 систематично вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , систематично руйнує та псує її жиле приміщення та майно, пошкоджує її майно, та у зв`язку з постійними сварками та скандалами робить неможливим проживання з ним позивача та її дітей в одному будинку. Факти вчинення відповідачем постійних сварок та скандалів, а також пошкодження майна позивача підтвердили допитані в судовому заіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Стаття 114 ЖК УРСР передбачає виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення у зв`язку з виселенням.

Так, з наданням іншого жилого приміщення може бути виселено: робітників і службовців (разом з проживаючими з ними особами), що припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями найважливіших галузей народного господарства, які надали жиле приміщення, у зв`язку із звільненням за власним бажанням без поважних причин, або за порушення трудової дисципліни, або за вчинення злочину; громадяни, які одержали жилі приміщення в будинках колгоспів, якщо вони виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням; громадян, позбавлених батьківських прав, якщо вони проживають спільно з дітьми, відносно яких позбавлені батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_3 до вказаного переліку осіб не відноситься.

Крім того за змістом ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є власником зазначеного домоволодіння і на даний час не бажає, щоб відповідач проживав в ньому, то вона відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення відповідача із житлового будинкубез надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Оскільки позивач є власником домоволодіння, вона має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися його майном.

Враховуючи вище наведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивача, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача із вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки суду:

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про задоволення позову та усунення позивачу ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на її житловий будинок шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 із вказаного житлового будинку без надання іншого приміщення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню відповідача на користь позивача: зокрема 768 грн. 40 коп. Судового збору та 1500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанції № 0.0..1 від 27.12.2019, та квитанції серії ААЗ № 728356 від 27.12.2019 (а.с. 3, 20), а всього 2268 грн. 40 коп.

На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 270, 316, 317, 319, 383, 386, 391 405 ЦК України, ст.ст. 64, 114, 116, 150, 156 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення з житлового будинку - задовільнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 із вказаного житлового будинку без надання іншого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 2268 грн. 40 коп. (дві тисячі двісті шістдесят вісім гривень сорок копійок) сплачених судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 04.09.2020