Справа№938/195/20
Провадження № 2/938/130/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року, суддя Верховинського районного суду Івано-Франківської області Бучинський А.Б., в селищі Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.03.2008 в сумі 55204 грн. 06 коп., що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 29957 грн. 69 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в сумі 12174 грн. 86 коп., заборгованості за пенею в сумі 10326 грн. 55 коп., штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 2604 грн. 96 коп. (процентна складова); судових витрат.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 05.03.2008 банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку, розмір кредитного ліміту по якій було збільшено до 22000 гривень.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що її заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку" складає між ним і Банком кредитний договір. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, яка свої зобов`язання перед банком не виконувала належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавала у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 55204 грн. 06 коп. А тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 04.06.2020 було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та відзиву на позовну заяву не надала.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що 05.03.2008 між ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на суму 250,00 грн. з базовою процентною ставкою 22,8 % з розрахунку 360 днів у році, розмір комісії 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 35), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 36-45).

Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту допустила утворення заборгованості.

Згідно з представленим розрахунком (а.с.8-22), станом на 22.03.2020 заборгованість позичальника за кредитним договором становила 55204 грн. 06 коп., що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 29957 грн. 69 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 в сумі 12174 грн. 86 коп., заборгованості за пенею в сумі 10326 грн. 55 коп., штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 2604 грн. 96 коп. (процентна складова).

Таким чином, оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання по договору кредиту, внаслідок чого допустила утворення заборгованості по виконанню кредитних зобов`язань, а тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 29957 гривень 69 копійок.

Щодо позову в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що "право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (пункт 54 цієї постанови), то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання".

Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з довідки (а.с.34) згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 отримала вісім кредитних карток: перша - 05.03.2008 із терміном дії до 03/12, друга - 13.04.2012 із терміном дії до 09/15, третя - 25.07.2013 із терміном дії до 06/16, четверта - 04.02.2013 із терміном дії до 08/26, п`ята - 16.04.2013 із терміном дії до 01/17, шоста - 04.02.2013 із терміном дії до 02/17, сьома - 06.05.2017 із терміном дії до 05/21, восьма - 12.06.2017 із терміном дії до 05/21.

Згідно висловленого Верховним Судом України правового висновку (постанова 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14), строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Отже, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання ОСОБА_1 кредитного зобов`язання відповідає строку дії останньої картки, тобто до травня 2021 року (включно).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовом до ОСОБА_1 22.04.2020, тобто в порядку передбаченому ч.2 ст.1050 ЦК України, про що ним також зазначено в позові.

Враховуючи наведене АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому кредитним договором до моменту пред`явлення позову, тобто 22.04.2020 і тільки після 22.04.2020 позивач вправі вимагати від відповідача сплати процентів згідно ст.625 ЦК України.

Однак, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках нарахованих на прострочений кредит відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 12174,86 грн, за період з 01.10.2019 по 22.03.2020, проте таке право в нього виникло лише з 22.04.2020.

Позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому кредитним договором до 22.04.2020 позивач не заявляв, що є його правом.

Оскільки, позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за ст.625 ЦК України у межах строку кредитування, а тому нарахування позивачем процентів в порядку ст. 625 ЦК України в період з 01.10.2019 по 22.03.2020 є неправомірним, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позову в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 10326 грн. 55 коп., штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 2604 грн. 96 коп. (процентна складова), суд зазначає наступне.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.03.2008 та заяви, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 35).

В той же час, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До позовної заяви позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг (а.с.36-45), однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 05.03.2008, а також що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та штрафів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Оскільки, позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати пені та штрафів, а тому підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за пенею в сумі 10326 грн. 55 коп., штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 2604 грн. 96 коп. (процентна складова), немає.

У зв`язку із наведеним слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 29597 гривень 69 копійок.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.03.2008 в сумі 29597 гривень 69 копійок (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень шістдесят дев`ять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1135 гривень 08 копійок (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень вісім копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ,

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: с Красноїлля, Верховинський район, Івано-Франківська область; персональний ідентифікаціний номер НОМЕР_1 .

Суддя: Бучинський А.Б.