Справа №760/626/20
Провадження №4-с/760/93/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хом`яка Владислава Олеговича та заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко Ольги Павлівни,

в с т а н о в и в:

Скаржник звернулась в суд з зазначеною скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хом`яка Владислава Олеговича та заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко Ольги Павлівни.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.07.2019 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хом`яком В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №59483238 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 584,21 грн., виконавчого збору в сумі 58,42 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 319,00 грн., а всього 931,60 грн.

20.12.2019 року державним виконавцем Хом`яком В.О. було винесено постанову про арешт коштів боржника за №59483238 якою накладено арешт на кошти на рахунках боржника у сумі 931,60 грн. та 21.12.2019 року було винесено ще одну постанову про звернення стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 961,63 грн.

Вважає винесені постанови за №59483238 від 12.07.2019 року, 20.12.2019 року та 21.12.2019 року протиправними в частині включення до загальної суми стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 319 грн., у зв`язку з тим, що не зазначено виду та суми витрат виконавчого провадження, що суперечить приписам Розділу І Наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 року та ч. 2 Розділу VІ «Фінансування виконавчого провадження» Наказу Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року.

Також, в матеріалах виконавчого провадження №59483238 не міститься документів, які б підтверджували здійснення стягувачем ТОВ «Українська Боргова Компанія» будь-якого авансування виконавчого провадження.

Крім того, 22.07.2019 року державним виконавцем Огородник Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №59463144 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 67176,49 грн. на користь стягувача ТОВ «Українська Боргова компанія».

20.12.2019 року заступником начальника відділу Москаленко О.П. була винесена постанова про арешт коштів боржника за №59463144, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у межах суми звернення стягнення в розмірі 67176,49 грн. Цією ж постановою було накладено арешт на картковий зарплатний рахунок із спеціальним режимом використання за № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3, № банківської картки НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначила, що вона з 14.02.2018 року вона працює у ФОП ОСОБА_3 та отримує заробітну плату шляхом перерахування її на вищезазначений рахунок.

Єдиним джерелом її доходів є заробітна плата.

Вважає, що вказана постанова є протиправною в частині накладення арешту на грошові кошти, які містяться на вказаному рахунку.

27.12.2019 року скаржник подала до канцелярії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про зняття арешту з карткового зарплатного рахунку, проте всупереч вимогам п. 1 ч. 4 ст. 59 та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт знятий не був.

На підставі викладеного просила скаргу задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2020 року у справі відкрито провадження.

Від заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, скаргу просила задовольнити.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Крім того, на запит суду матеріали виконавчих проваджень надані не були.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що 12.07.2019 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хом`яком В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №59483238 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 584,21 грн., виконавчого збору в сумі 58,42 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 319,00 грн., а всього 931,60 грн.

20.12.2019 року державним виконавцем Хом`яком В.О. було винесено постанову про арешт коштів боржника за №59483238 якою накладено арешт на кошти на рахунках боржника у сумі 931,60 грн. та 21.12.2019 року було винесено ще одну постанову про звернення стягнення на заробітну плату пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 961,63 грн.

Скаржник вважає винесені постанови за №59483238 від 12.07.2019 року, 20.12.2019 року та 21.12.2019 року протиправними в частині включення до загальної суми стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 319 грн., у зв`язку з тим, що не зазначено виду та суми витрат виконавчого провадження, що суперечить приписам Розділу І Наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 року та ч. 2 Розділу VІ «Фінансування виконавчого провадження» Наказу Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року.

Також, в матеріалах виконавчого провадження №59483238 не міститься документів, які б підтверджували здійснення стягувачем ТОВ «Українська Боргова Компанія» будь-якого авансування виконавчого провадження.

Скаржник просила визнати протиправною постанову державного виконавця Хом`яка В.О. про відкриття виконавчого провадження за №59483238 від 12.07.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 931,60 грн. та скасувати її повність або скасувати її в частині включення до суми стягнення незаконних та протиправно включених витрат виконавчого провадження у розмірі 319,00 грн., визнати протиправною постанову державного виконавця Хом`яка В.О. про арешт коштів боржника за №59483238 від 20.12.2019 року та скасувати її повністю або в частині накладення арешту незаконних та протиправно включених витрат виконавчого провадження у розмірі 319,00 грн., визнати протиправною постанову за №59483238 від 21.12.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 961,63 грн. та скасувати її повністю або в частині встановлення загальної суми боргу до виплати до якого включено незаконні та протиправні витрати виконавчого провадження у розмірі 319,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Посилання скаржника на те, що у постанові про відкриття не зазначено виду та суми витрат виконавчого провадження, суперечить приписам Розділу І Наказу Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 року та ч. 2 Розділу VІ «Фінансування виконавчого провадження» Наказу Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року є необґрунтованими.

Згідно п. 2 вказаної Інструкції якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Тобто, види та суми витрат виконавчого провадження зазначаються у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, з урахуванням чого включення до загальної суми боргу витрат виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження є правомірним.

Твердження скаржника про те, що в матеріалах виконавчого провадження №59483238 не міститься документів, які б підтверджували здійснення стягувачем ТОВ «Українська Боргова Компанія» будь-якого авансування виконавчого провадження також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 20 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Отже, авансування виконавчого провадження не є обов`язком стягувача та здійснюється у разі потреби.

Згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині скарги.

Що стосується вимог скаржника про визнання протиправною постанови заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П. за №59463144 від 20.12.2019 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти боржника, а саме заробітну плату що міститься на рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3, № банківської картки НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», визнання протиправною бездіяльність при розгляді клопотання скаржника про зняття арешту з коштів боржника та зобов`язання зняти його, то слід зазначити наступне.

Встановлено, що 22.07.2019 року державним виконавцем Огородник Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №59463144 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 67176,49 грн. на користь стягувача ТОВ «Українська Боргова компанія».

20.12.2019 року заступником начальника відділу Москаленко О.П. була винесена постанова про арешт коштів боржника за №59463144, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у межах суми звернення стягнення в розмірі 67176,49 грн. Цією ж постановою було накладено арешт на картковий зарплатний рахунок із спеціальним режимом використання за № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3, № банківської картки НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

У відповідності до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати, зарплата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника та його сім`ї.

По даній справі встановлено, що виконавець, в порушення вимог ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешт на банківський рахунок заявника, на який надходить заробітна плата заявника, у зв`язку з чим заявник позбавлений засобів для існування. На думку суду державним виконавцем порушено конституційні права заявника на життя, соціальне забезпечення, право на оплату праці та інші права передбачені Конституцією України.

Враховуючи викладені обставини, та норми законодавства, суд вважає, що заступником начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П. передчасно було винесено оскаржувану постанову, оскільки на час її винесення не було проведено повну перевірку майнового стану боржника і не було встановлено відсутності у неї іншого майна, достатнього для задоволення вимог стягувача.

Крім того, у матеріалах справи відсутня заява стягувача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника, а сума боргу перевищує п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, а тому скарга підлягає задоволенню в частині визнання протиправної постанови заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П. за №59463144 від 20.12.2019 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти боржника, а саме заробітну плату що міститься на рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3, № банківської картки НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Також встановлено, що 27.12.2019 року скаржник подала до канцелярії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про зняття арешту з карткового зарплатного рахунку, однак вказана заява розглянута не була та арешт не знятий.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що вимоги про визнання протиправною бездіяльності заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П. при розгляді клопотання скаржника про зняття арешту з коштів боржника та зобов`язання зняти його підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко Ольги Павлівни за №59463144 від 20.12.2019 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , а саме заробітну плату, що міститься на рахунку на рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3, № банківської картки НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко Ольги Павлівни, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_1 про зняття арешту з карткового зарплатного рахунку від 27.12.2019 року поданого у ВП №59463144.

Зобов`язати заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко Ольги Павлівни або іншу уповноважену особу зняти арешт з коштів боржника ОСОБА_1 з рахунку, що використовується для отримання заробітної плати № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_3, № банківської картки НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: