Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3620/19 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 52 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/3620/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицької О.А. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом мотивуючи його тим, що з 08.08.1992 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що сімейне життя не склалось, хоча вони проживають разом, однак шлюбних та сімейних відноси не підтримують, примирення не бажають. Просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Визначено місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , місце проживання матері - ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 підтримував вимоги щодо розірвання шлюбу, але аж ніяк не підтримував інших вимог. Предметом позову було розірвання шлюбу, а у оскаржуваному судовому рішенні вказано про факт проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, що призвело до порушення прав відповідача та прав неповнолітньої дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.1992, відповідно до актового запису №4. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що сумісне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство вони не ведуть, шлюбні відносини не підпримують, хоча й разом проживають. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені і продовження шлюбу буде суперечити інтересам сім`ї.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про розірвання шлюбу.

Що стосується рішення суду в частині визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , за місцем проживання матері - ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з наступного.

За правилами ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою.

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося чотирнадцять років.

В апеляційній інстанції ОСОБА_4 пояснила, що у неї з обома батьками дружні відносини, після досягнення 14 років вона проживає разом з батьком ОСОБА_2 .

З врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі у цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки ОСОБА_4 досягла чотирнадцяти років та місце проживання нею визначено особисто.

Керуючись статтями 255, 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2019 року в частині визначення місця проживання дитини скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 18 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді