Справа № 310/3946/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дон Віктора Олександровича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, суд -

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2020 року ОСОБА_1 в особі представника Дон В.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 26.08.1998 року по 04.05.2018 року вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі с ОСОБА_5 . Від шлюбу має двох дітей: повнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її колишній чоловік ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вона звернулася до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Тищук Н.Ю. від імені малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частину житлового будинку. Спірний житловий будинок був придбаний в період шлюбу з ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серія №2023 від 10.07.1999 року, зареєстрований приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу Запорізької області Порохня О.В. та договору купівлі-продажу серії №1276 від 09.04.2001 року, зареєстрований приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу Запорізької області Порохня О.В.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 15 червня 2020 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду в порядку загального провадження.

У судове засідання позивачка та її представник адвокат Дон В.О., діючий на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, не з`явилися, адвокат Дон В.О. надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заяви про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради за дорученням Вареник Я.Є. в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 знаходилася у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 26 серпня 1998року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Бердянського міськвиконкому, актовий запис №387 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.05.2018 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 розірваний (а.с.8).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів Бердянського міськвиконкому серії НОМЕР_1 , актова запис №682, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області серії НОМЕР_2 , актова запис №475 ( а.с.12-13).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 24 липня 2019 року Бердянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1295 (а.с. 9).

На час смерті ОСОБА_5 його діти: ОСОБА_2 є повнолітньою особою, ОСОБА_3 є неповнолітньою особою.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина.

Спадкоємцями першої черги за законом майна померлого спадкодавця є діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підставі договору купівлі-продажу від 10.07.1999 року ОСОБА_5 належить на праві власності 3/5 частини жилого будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 2023 (а.с.15).

На підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2001 року ОСОБА_5 належить на праві власності 2/5 частини жилого будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1276 (а.с.16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.01.2016 року житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с.17).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 під час шлюбу придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , який оформлений на ім`я померлого ОСОБА_5 .

Проте в зв`язку з тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний у період шлюбу, він вважається сумісною власністю подружжя.

За даними приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Тищук Наталії Юріївни, по заведеній нею спадковій справі №33/2019 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , с заявою про прийняття спадщини за законом від імені малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати та законний представник малолітньої.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є спадкоємцем за законом першої черги.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63. ч. 1 ст. 65 СК України.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком таких, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Житловий будинок не є предметом індивідуального користування.

Установивши, що на об`єкт нерухомого майна - квартири, набуте право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказаний будинок є правом спільної сумісної власності подружжя, а тому доводи позивача є вірними.

Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Таким чином, законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, а тому обов`язок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною сьомою статті 57 СК України, якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ , набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ст. 63 Сімейного кодексу України "Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними."

Відповідно п.22.4 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого в спільному майні.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із ст. 370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Враховуючи вищенаведені норми права, докази, на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сім`ї, тому є спільним сумісним майном подружжя, а тому позовна заява ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою надано докази того, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки він придбаний позивачем ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_5 під час шлюбу.

Будь-яких заперечень зі сторони відповідачів до суду не надходило, більш того, вони зазначили у своїх заявах про визнання позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дон Віктора Олександровича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дон Віктора Олександровича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - за наступною веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud0801/.

Відомості про сторін у справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП № НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП № НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова