Справа № 265/5751/20
Провадження № 2-н/265/903/20
У Х В А Л А

03 вересня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, Козлов Д. О., розглянувши матеріали заяви адвоката Маркідонова Олександра Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про видачу судового наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Від представника заявника поштою 2 вересня 2020 року на адресу суду надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Маріупольський інвестиційно-дослідницький інформаційний центр», як поручителя, інфляційних витрат та 3% річних від боргу за договором позики, укладеним із ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали поданої адвокатом Маркідоновим О. В. заяви про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного вмотивування.

На підставі ч. 1 ст. 160 ЦПК судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 ЦПК.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

В той же час суд зауважує, що за п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з аналізу наведених норм суд зазначає, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи саме про стягнення заборгованості за письмовим договором, а не про стягнення нарахованих на таку суму заборгованості інфляційних витрат та 3 відсотків річних.

Натомість представником ОСОБА_1 до суду було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення саме 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму боргу за договором, а не про стягнення самої суми заборгованості.

Також суд зазначає, що згідно із п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

З огляду на вказане суд зауважує, що, обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат Маркідонов О. В. посилався на чинне рішення суду про стягнення боргу з позичальника, як підставу для видачі судового наказу про стягнення з поручител 3% річних та інфляційних витрат, обрахованих зі суми стягнутого боргу за таким рішенням суду.

В той же час суд звертає увагу на те, що відомостей на тепершіній час про відсутність виконання рішення суду, яке набуло чинності ще 13 лютого 2018 року про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суми боргу, матеріали поданої ОСОБА_3 заяви не містять, що позбавляє суд можливості встановити вірність проведеного заявником розрахунку 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на усю суму стягнутої за таким рішенням суду заборгованості, оскільки ТОВ «Маріупольський інвестиційно-дослідницький інформаційний центр», як поручитель, несе із ОСОБА_2 солідарну відповідальність за погашення боргу.

Крім цього суд зауважує, що чинного рішення суду про стягнення заборгованості за письмовими договорами (договір поруки та договір позики), на які послався адвокат Маркідонов О. В., як на підставу видачі судового наказу, саме з поручителя, тобто з ТОВ «Маріупольський інвестиційно-дослідницький інформаційний центр» наразі немає, оскільки відповідне рішення суду першої інстанції від 13серпня 2020 року не набуло законної сили, а з його змісту вбачається, що представник поручителя не визнавав пред`явлені до ТОВ «Маріупольський інвестиційно-дослідницький інформаційний центр» вимоги.

Отже, законність стягнення основного боргу з поручителя наразі не встановлена судом, між сторонами договору існує спір щодо наявності як такої заборгованості, що позбавляє суд у наказному провадженні вирішувати питання про стягнення 3% річних та інфляційних витрат зі спірної суми боргу.

Згідно із п. 3, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК; а також із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи наведені норми та викладене судом вмотивування, а також те, що за ч. 3 ст. 19 ЦПК наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, то підстави для видачі судового наказу за заявою адвоката Маркідонова О. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , наразі відсутні.

Керуючись ст. 160, 161, 165, 166 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Маріупольський інвестиційно-дослідницький інформаційний центр» 3% річних та інфляційних витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвалу складено та підписано 3 вересня 2020 року.

Суддя