ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 362/5433/17

провадження № 61-6421св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року в складі судді Корнієнка С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року в складі колегії суддів Матвієнко Ю. О, Іванової І. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши який, просив розподілити спільне сумісне майно подружжя, набуте за час перебуванні у шлюбі з відповідачкою, а саме: визнавши за ним право власності на автомобіль «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_1 ; право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_2 , що знаходиться за такою адресою; за ОСОБА_2 позивач просив визнати право власності на автомобіль «Acura MDX», д.н.з. НОМЕР_3 та стягнути з відповідачки на його користь 535 227,50 грн боргу за договорами позики та 37 500 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року, за час якого вони набули у спільну сумісну власність майно, а саме: автомобіль «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 179 000 грн; автомобіль «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_3 , вартістю 563 988 грн; гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 вартістю 100 000 грн; 1/2 частину квартири за вказаною адресою вартістю 1 183 500 грн.

Вказує, що за час шлюбу позивачем було укладено договори позики в інтересах сім`ї від 13 квітня 2010 року на суму 60 000 доларів США та від 02 лютого 2013 року на суму 74 500 доларів США. Зазначені кошти були використані для придбання автомобілів «Honda Jazz» та «Acura MDX», тобто, в інтересах сім`ї. Оскільки рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 1 070 455 грн заборгованості за вищевказаними договорами позики, позивач вважає, що половина з цих коштів підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь згідно вимог частини третьої статті 65 СК України.

Враховуючи неможливість поділу майна у добровільному порядку, позивач просив задовольнити позов про поділ майна подружжя на підставі статей 60, 61, 70 СК України у визначений ним спосіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на автомобіль «Honda Jazz» д.н.з НОМЕР_1 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на автомобіль «Acura MDX» д.н.з НОМЕР_3 ;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 959,88 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої приватної власності на ј частини квартири та Ѕ частини гаража за адресою АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що 26 вересня 2012 року позивач уклав з відповідачкою договори дарування, на підставі яких подарував дружині свої частки вищезгаданого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя, без виділу цих часток. Дані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування від 26 вересня 2012 року недійсними.

Задовольняючи позовні вимоги в частині поділу автомобілів між сторонами, суд установив, що відповідачка набула право власності на транспортні засоби придбані в шлюбі, а тому вони підлягають розподілу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки половини боргового зобов`язання позивача, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримані в борг кошти були використані ним в інтересах сім`ї.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження вимог про стягнення витрат на забезпечення професійної правничої допомоги, а тому підстав для їх задоволення немає.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволенні позову, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

29 березня 2019 року представник ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 указує, що позивач отримав грошові кошти відповідно до боргових розписок від 13 квітня 2010 року та 02 лютого 2013 року в інтересах сім`ї, зокрема, на придбання двох автомобілів. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за даними договорами позики, а тому з урахуванням статті 61 СК України подружжя здійснює повернення коштів як солідарні боржники.

Зазначає, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження понесення таких витрат представник позивача надав до суду відповідні докази, а саме: договір №12-07/17 від 12 липня 2017 року, додаток до вказаного договору № 1, Акт виконаних робіт № 1 та прибутковий касовий ордер №12-07/17 від 12 липня 2017 року на 37 500 грн.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, що суд з порушенням порядку приєднання доказів до матеріалів справи долучив довідки про доходи батька відповідача.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині розподілу майна, а саме: автомобіля «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_3 , 1/2 частини гаража № НОМЕР_2 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 у касаційному порядку не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 на вказану касаційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Вказує, що суди дійшли правильного висновку про те, що кошти отримані позивачем у борг не в інтересах сім`ї, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин позивач суду не надав. Зазначає, що все спільне майно подружжя, в тому числі автомобілі, було куплене за рахунок батька відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_1 ; відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 є власником гаража № НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2011 року та 1/2 частини квартири на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2010 року, за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів від 26 вересня 2012 року дарування ним відповідачці 1/4 частини квартири та 1/2 частини гаража за вказаною адресою.

Відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 квітня 2010 року в сумі 60 000 доларів США та за договором позики від 02 лютого 2013 року в сумі 74 500 доларів США, що еквівалентно 1 070 455 грн. Указаним рішенням суду не встановлено для чого ОСОБА_1 брав кошти в борг.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 та Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 61-17571св18 зроблено висновок, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Умовою належності такого майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Оскільки позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що кошти за договорами позики отримані ним в інтересах сім`ї, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині. Самі по собі пояснення позивача про те, що він брав кошти у борг для покупки автомобілів «Honda Jazz» д.н.з. НОМЕР_1 та «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_3 не дають підстав уважати, що позивач позичав кошти в інтересах сім`ї. Рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не є таким доказом, адже не містить у собі посилань, що кошти позивачем було отримано для інтересів сім`ї.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог, оскільки наявний у матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 12 липня 2017 року № 12-07/17, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шаповаловим А. М., додаткова угода до договору №1, долучені до матеріалів справи розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу та квитанція до прибуткового касового ордеру від 12 липня 2017 року стосуються представлення інтересів ОСОБА_1 в Києво-Святошинському суді Київської області. Крім того, відповідно до пункту 2 Договору про надання правової допомоги вартість робіт складає 40 000 грн, оплата вказаної суми робиться на момент підписання договору в розмірі 20 000 грн та друга половина 20 000 грн після отримання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відповідно до Акту виконаних робіт №1 від 12 липня 2017 року сума виконаних робіт адвоката в Києво-Святошинському районному суді Київської області становить 40 000 грн, що суперечить прибутковому касовому ордеру №12-07/17 від 12 липня 2017 року на суму 37 500 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що спочатку ОСОБА_1 було подано позов про розподіл спільного майна подружжя до Києво-Святошинського районного суду Київської області, проте позовну заяву було повернуто для подачі за підсудністю, і адвокат вирішив не укладати додаткової угоди щодо супроводу справи у Васильківському районному суді Київської області, не заслуговують на увагу та обґрунтовано відхилені апеляційним судом з огляду на таке.

Предметом договору про надання правової допомоги від 12 липня 2017 року є, зокрема, надання послуг адвоката в місцевому суді, апеляційному суді, господарському суді, адміністративному суді, органах державної податкової служби, органах прокуратури, Служби Безпеки України, правоохоронних органах.

У додатку до договору № 1, Акті виконаних робіт № 1 зазначено, що адвокат здійснює юридичний супровід позивача у Києво-Святошинському районному суді Київської області. Будь-яких належних та допустимих доказів про надання правничої допомоги у Васильківському районному суді Київьскої області матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_1 ,

залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук