04.09.2020 Єдиний унікальний № 371/558/20
Провадження №2/371/542/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

4 вересня 2020 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Гаврищука А.В.,

за участі секретаря судового засідання Іванюка Є.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

До Миронівського районного суду Київської області 10 червня 2020 року звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У належному їй будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який був бувшим власником вищевказаного будинку. Після продажу будинку відповідач не знявся з реєстрації. Крім того, за місцем реєстрації відповідач не проживає, місце проживання його невідоме.

Реєстрація відповідача за зазначеною адресою у належному позивачці будинку створює їй перешкоди, незручності у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому у зв`язку із викладеними обставинами позивачка просить її позов задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року дану цивільну справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

На виконання вимог вищевказаної ухвали, відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

2 липня 2020 року, 23 липня 2020 року та 30 липня 2020 року до суду повернуто конверти із вкладеннями. Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», причинами повернення відправлень вказано інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, місцезнаходження якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

30 липня 2020 року на офіційному веб-порталі судової влади України розміщено оголошення, за змістом якого відповідач повідомляється про розгляд цивільної справи за його участі.

У зв`язку з наведеним, за відсутності можливості встановити місце проживання (перебування) відповідача, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручене йому належним чином.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечувала.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.

Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 19 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 3534 , позивач ОСОБА_1 , придбала у ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , в приватну власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 листопада 2018 року підтверджено, що право приватної власності позивача ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно 19 листопада 2018 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області за індексним номером 147262892 (а. с. 14).

Як вбачається із актів обстеження від 28 березня 2019 року №02-50/1525 /а.с. 15/, від 24 квітня 2019 року №02-50/1860 /а.с. 16/, від 28 травня 2019 року №02-50/2186 /а.с. 17/, від 20 червня 2019 року №02-50/2491 /а.с. 18/, від 16 липня 2019 року №2819 /а.с. 19/, від 14 серпня 2019 року №02-50/3164 /а.с. 20/, від 16 вересня 2019 року №02-50/3595 /а.с. 21/, від 29 жовтня 2019 року №02-50/4336 /а.с. 22/, від 18 листопада 2019 року №02-50/4702 /а.с. 23/, від 2 грудня 2019 року №02-50/4935 /а.с. 24/, від 17 січня 2020 року №02-50/196 /а.с. 25/, від 3 лютого 2020 року №02-50/495 /а.с. 26/, від 2 березня 2020 року №02-50/919 /а.с. 27/, складених у присутності депутата Миронівської міської ради - ОСОБА_4 та свідків - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , під час обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 , встановлено, що громадянин ОСОБА_2 за даною адресою не проживає, особистих речей його не виявлено, спільного господарства з власником будинку, який проживає за даною адресою, не веде.

Згідно довідки виконавчого комітету Миронівської міської ради від 4 березня 2020 року №02-50/962, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , 1948 року народження та ОСОБА_2 , 1970 року народження /а.с. 12/.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини 1 статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки відповідач вказаний житловий будинок, згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 2018 року, продав позивачу, даний договір не визнано судом недійсним,у нього припиняється право користування спірним житловим будинком, а відтак і належні правові підстави для проживання в ньому.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити, оскільки позивачу на праві власності належить вказаний будинок. Відповідач права власності на будь-яку частину будинку не має та в ньому не проживає, домовленості між сторонами щодо порядку користування будинком не досягнуто. Наявність реєстрації відповідача у будинку за вказаною адресою чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном.

В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження житловим будинком під номером АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

.

Суддя: підпис А.В. Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Гаврищук

Рішення не набрало законної сили 04.09.2020

Секретар с/з Є.В.Іванюк