Справа № 408/2381/20-ц
Провадження № 2-о/408/387/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Булгакової Г.В.

при секретарі Ришковій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення фактів смерті та родинних зв`язків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та факту смерті останньої, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

В обґрунтування вимог щодо встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заявник посилається на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення даного факту необхідне для реалізації юридичних прав та обов`язків ОСОБА_2 , породжених його родинним зв`язком з померлою ОСОБА_3 .

Заявник зазначає, що вона була в шлюбі з ОСОБА_4 , батьком дитини, в інтересах якої подано заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення. ОСОБА_4 помер у 2013 році. Однак у актовому записі про народження ОСОБА_4 прізвище його матері ОСОБА_3 записано як « ОСОБА_3 », що відрізняється від написаного в її паспорті - « ОСОБА_3 », у зв`язку із чим не надається можливим довести родинний зв`язок малолітнього ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , як онука з бабою.

Згідно доводів заявника, викладених в заяві, родинний зв`язок між ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_3 підтверджуються копією свідоцтва про смерть батька дитини - ОСОБА_4 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України (щодо актового запису про народження ОСОБА_4 ), копією свідоцтва про розірвання шлюбу між заявницею та ОСОБА_4 , копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копією паспорта ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог щодо встановлення факту смерті заявник ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , посилається на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Коломия Івано-Франківської області, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ Луганської області, Україна, причина смерті - інфаркт мозку у наслідок не уточненої причини, закупорки або стенозу церебральних артерій

У зв`язку з вищенаведеним, просить суд встановити факт, що малолітній ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, оскільки Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) відмовив у реєстрації смерті ОСОБА_3 , який не зміг провести цю реєстрацію через сумнів у легітимності лікарського свідоцтва про смерть, заявник також просить встановити факт смерті ОСОБА_3 у певний час, що необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Заявник в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву в частині встановлення факту родинного зв`язку обґрунтованою, яка підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Так, судом встановлений факт перебування у шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та його розірвання, який знайшов своє підтвердження в копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 24 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 111.

За період перебування в шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народили ОСОБА_2 , що слідує з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 вересня 2007 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис № 18, згідно якої батьками ОСОБА_2 записані - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від НОМЕР_3 , повторно виданого 31 жовтня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1722, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Луганськ.

З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 14 серпня 2020 року №9, сформованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) по запиту заявника ОСОБА_1 від 14 серпня 2020 року №353/21.11-121, вбачається що матір`ю ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 записана - ОСОБА_7 .

Однак згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 18 серпня 1999 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, його власником записана українською - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка російською записана як - ОСОБА_8 .

Отже, усі в сукупності наведені докази дійсно підтверджують факт того, що малолітній ОСОБА_2 є рідним онуком ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Дослідивши письмові докази, що стосутються встановлененя факту смерті в певний час, суд приходить до висновку, що заяву в цій частині також необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Факт родинних зв`язків ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_2 , в інтересах якого заявницею ОСОБА_1 подано заяву, судом встановлений під час дослідження доказів, наданих заявником в обґрунтування вимог в цій частині.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 заявник надала копію лікарського свідоцтва про смерть № 231 від 20 квітня 2020 року, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Коломия Івано-Франківської області, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ Луганської області, Україна, причина смерті - інфаркт мозку у наслідок не уточненої причини, закупорки або стенозу церебральних артерій, що також підтверджується медичною довідкою про причину смерті №231.

Копією паспорту померлої ОСОБА_3 , серії НОМЕР_4 , виданого 18 серпня 1999 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, підтверджується, що остання на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії договору-замовлення б/н від 20 квітня 2020 року, укладеного між КП «Ритуальна служба міста Луганська» та ОСОБА_1 , слідує, що 20 квітня 2020 року було замовлено та надано послуги з копання могили для поховання ОСОБА_3 на цвинтарі «Кіровка».

Копією договору-замовлення б/н від 20 квітня 2020 року, укладеного між ФОП « ОСОБА_9 » та ОСОБА_1 , слідує, що було замовлено і надано транспортні та ритуальні послуги з придбанням ритуальних предметів для поховання ОСОБА_3 .

З копії чека ФОП « ОСОБА_9 » вбачається що за надані транспортні та ритуальні послуги з придбанням ритуальних предметів для поховання ОСОБА_3 оплачені ОСОБА_1 .

Також факт смерті ОСОБА_3 підтверджується фотознімками, зробленими на кладовищі.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) листом за №535/21.11-129 від 13 серпня 2020 відмовлено в проведенні реєстрації факту смерті з видачею свідоцтва про смерть у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, форма якого не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті.

Оцінюючи надані суду документи в сукупності, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde factoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи в сукупності наведені докази, суд приходить до висновку, що факти смерті ОСОБА_3 та її родинного звязку з ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження, підстав для відмови у задоволенні заяви суд не вбачає, а тому, оскільки встановлення цих фактів для особи, в інетерсах якої подано заяву, має юридичне значення, заява підлягає задоволенню.

Таким чином, керуючись ст.ст.13,76-81,89,263-265,293,294,315-317,430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , подану в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , про встановлення фактів смерті та родинних зв`язків - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Коломия Івано-Франківської області, громадянка України є бабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Миколаївка Станично-Луганського району Луганської області.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Коломия Івано-Франківської області, громадянка України, яка за життя була зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ Луганської області, Україна, причина смерті - інфаркт мозку у наслідок не уточненої причини, закупорки або стенозу церебральних артерій.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий Г.В. Булгакова