Справа № 654/4617/19
Провадження №2/654/184/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сіянка В. М.

за участю секретаря Петришак В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в залі суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

УСТАНОВИВ:

23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 01.10.1999 по 11.07.2018 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку розміром 25 соток, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та рухоме майно: мопед, придбаний у 2018 році, вартістю 10000грн, духову шафу, придбану за кредитні кошти вартістю 1600 грн. Посилаючись на те, що вказане майно було придбано сторонами за час шлюбу, просила визнати спільною сумісною власністю вказане майно та визнати за собою право власності на житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 , та залишити їй духову шафу.

17 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що 31.10.2003 між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу домобудівлі АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Ва-Банк» за №2-2966. Всі істотні умови договору сторонами виконано, але даний договір нотаріально не посвідчено, тому не може здійснити реєстрацію права власності на нерухомість. Позивач просить визнати договір №2-2966 купівлі-продажу домобудівлі АДРЕСА_1 , укладений 31.10.2003 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , дійсним

Ухвалою суду від 17.07.2020 вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Коваленко В.В. позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову з підстав, що у ньому зазначені. Позовні вимоги зустрічного позову визнала повністю.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 визнав повністю. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 1999 року сторони перебував у шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 липня 2018 року.

Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 31 жовтня 2003 року укладено договір купівлі-продажу домобудівлі АДРЕСА_1 . Даний договір зареєстровано на товарній біржі «Ва-Банк» м.Херсона в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №2-2966 та зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за номером 463.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки при укладені договору сторонами були повністю виконані умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідач ухиляється від нотаріального оформлення, що перешкоджає посвідчити угоду нотаріально, дану угоду слід визнати дійсною.

Крім житлового будинку АДРЕСА_1 позивачка також просила визнати спільною сумісною власністю та поділити земельну ділянку розміром 25 соток, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та рухоме майно: мопед, придбаний у 2018 році, вартістю 10000грн, духову шафу, придбану за кредитні кошти вартістю 1600 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріали справи не містять доказів придбання сторонами іншого майна.

Документами, які посвідчують право власності на земельні ділянки, є державний акт на право власності на земельну ділянку, свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Натомість, суду не надано жодного доказу, що підтверджував придбання сторонами за час шлюбу земельної ділянки.

Також не надано доказів придбання та вартості рухомого майна.

За таких обставин позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною власністю та поділ земельної ділянки розміром 25 соток, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та рухомого майна: мопеда та духової шафи, задоволенню не підлягають.

За таких обставин сторонами доведено придбання за час шлюбу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Позивач просить визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки позивач за первісним позовом попередньо не внесла на депозитний рахунок суду вартість частки домобудівлі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог. Крім того припинення права власності відповідача на 1/2 частку житлового будинку завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову частково в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому зустрічний позов суд задовольняє повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір №2-2966 купівлі-продажу домобудівлі АДРЕСА_1 , укладений 31 жовтня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2020 року.

Суддя В. М. Сіянко