Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області про скасування постанови та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 із вказаним позовом в якому просять:

-скасувати постанову державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Ковальової С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №3691/02-31 від 30 жовтня 2019 року;

-визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право приватної власності - за кожним по ј частці квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частки від ј частки квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частки від ј частки квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після чого відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме, на частку вказаної квартири яка на праві приватної спільної сумісної власності належить позивачам і померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29 жовтня 2010 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради.

Позивачі вказують, що єдиними спадкоємцями за законом після смерті батька ОСОБА_4 являються ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які під час оформлення спадщини від нотаріуса отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29 жовтня 2010 року, квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній спільній сумісній власності, а її частку, належну померлому ОСОБА_4 не виділено. З огляду на викладене, позивачі змушені звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав.

Ухвалою судді від 08 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

26 травня 2020 року до суду від Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.28), в якому представник відповідача просить розглядати справу за його відсутності та просить залишити вимогу щодо скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії без задоволення.

Позивачі в судове засідання не з`явились, подавши 26 травня 2020 року суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримують частково і просять вимоги щодо скасування постанови, визнання права приватної власності по ј частці квартири за кожним та стягнення з відповідача понесених судових витрат залишити без розгляду (а.с.31-33).

З огляду на викладене і згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із копій Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29 жовтня 2010 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №61246238 від 13.06.2016, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.21, 22-23).

Відповідно ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави вважати, що спірне нерухоме майно поділене між його співвласниками і частки їх у праві спільної сумісної власності рахуються по ј частці квартири за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області (а.с.16).

Позивачі вказують, що єдиними спадкоємцями за законом після смерті батька являються його діти, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які під час оформлення спадщини від нотаріуса отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29 жовтня 2010 року квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності, а її частку, належну померлому ОСОБА_4 не виділено (а.с.19-20).

Приймаючи вказані фактичні обставини справи, суд виходить із того, що згідно з положеннями ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оцінивши наявні докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, а також враховуючи той факт, що визначення за позивачами права власності на частку квартири в порядку спадкування не порушає нічиїх інтересів та прав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо скасування постанови державного нотаріуса, визнання права власності по ј частці квартири за кожним позивачем та стягнення з відповідача понесених судових витрат суд, на підставі заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 26 травня 2020 року та відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, залишає без розгляду.

Керуючись ст.12, 13, 81, 200, 257, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частки від ј частки квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частки від ј частки квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування постанови державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Ковальової С.В. за №3691/02-31 від 30 жовтня 2019 року; визнання за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права приватної власності - за кожним по ј частці квартири АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача на користь позивачів понесених судових витрат - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський