Справа № 202/3971/19
Провадження № 2/202/303/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

11 лютого 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Репіної А.С.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики.

У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що 21 серпня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого він передав відповідачу 160000 гривень, а остання зобов`язалась їх повернути в період 18 місяців по 9000 гривень на місяць. Проте, відповідач не виконала своїх зобов`язань та грошові кошти не повернула. Враховуючи наведене, просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в розмірі 199970,37 гривень, які скараються з суми основного боргу у розмірі 160000 гривень, інфляційних витрат у розмірі 12494,78 гривень, 3% річних у розмірі 3960,00 гривень та проценти на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 23515,59 гривень, а також судові витрати у справі з оплати судового збору у розмірі 1999,70 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 02 липня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року задоволення клопотання представника відповідача, призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі. провадження

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року провадження по цивільній справі поновлено та призначено проведення судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, в подальшому написав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні зазначили, що позов не визнають. ОСОБА_5 зазначила, що розписку вона не писала. В подальшому до суду не з`являлись, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заяв про розгляд справи без їх участі чи відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно копії розписки № 1 від 21.08.2017 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 160 000,00 гривень, з подальшою щомісячною виплатою у розмірі 9000 гривень.

Відповідачем було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознаввчої експертизи, яке ухвалою суду від 21.08.2019 року було задоволено, однак, вказану ухвалу експертною установою не виконано, експертне провадження закрито і справу повернуто до суду, оскільки кошти в оплату за проведення експертизи, відповідно до розрахунку, від платника не надійшли.

Згідно зі статтею 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що розписка № 1 від 21.08.2017 року написана не власноручно ОСОБА_2 , як те зазначила остання, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка ОСОБА_2 яка посвідчує передання визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить копія розписки, договір позики був укладений між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу.

Копія вищезазначеної розписки, була долучена позивачем до позовної заяви, а оригінал було надано суду для дослідження, а отже оригінал даної розписки знаходився весь цей час у нього. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання за розпискою від ОСОБА_2 на суму 160000,00 гривень, ОСОБА_4 повинен був повернути ОСОБА_2 оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 позичила зазначену у розписці суму у ОСОБА_4 , а не повернувши її в повному обсязі, порушила свої зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики, з неї на корить позивача окрім суми основного боргу, також підлягають стягненню індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В договорі позики, відповідно до розписки від 21.08.2017 року, не зазначено розмір процентів, а також не зазначено, що позика є безпроцентною, таким чином з відповідача підлягають стягененню також проценти на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат, розмір яких складає 12494,78 гривень, трьох відсотків річних від суми заборгованості, що складає 3960,00 гривень та процентів на рівні облікової ставки НБУ, що становить 23515,59 гривень.

При цьому, відповідачем не оспорювався надані позивачем розрахунки та не надано інших розрахунків, тому суд приходить до висновку, що відповідачем не погашено заборгованості по договору позики.

Враховуючи викладене, дослідивши надані позивачем розрахунки, суд вважає, що його проведено вірно, з урахуванням положень ст.ст. 1048,1050 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному в постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 теж підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не повернула взяті нею у позику грошові кошти, тобто не виконала зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та необхідності його задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1999,70 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 137,141, 263, 265, ч. 6 ст. 259, ст. 268, 351, 352, 355 ЦПК України, ст.ст. 545, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 21.08.2017 року у розмірі 199 970 гривень 37 копійок, що складається з наступного: сума основного боргу 160 000,00 гривень; індекс інфляції за весь час прострочення 12 494,00 гривень; проценти на рівні облікової ставки Національного банку України 23 515,59 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1999,70 грн.

Суддя О.М. Мачуський