У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2020 року

м. Лозова Харківської області

Суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області

Харабадзе К.Ш.,

Справа № 629/4100/20

Номер провадження 2-о/629/140/20

заявник - ОСОБА_1

представник заявника - адвокат Литвинова Ганна Віталіївна

заінтересована особа - Лозівська міська об`єднана територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області

розглянувши цивільну справу про встановлення факту батьківства

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; 2/3 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , а також коштів на банківському рахунку у АТ КБ «ПриватБанк». Він, як єдиний спадкоємець першої черги, намагався звернутися до приватного нотаріуса Лозівського міського нотаріального округу з питань оформлення спадщини, однак не зміг реалізувати своє право на спадщину, оскільки державна реєстрація народження заявника проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а тому відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок спадкодавця та спадкоємця. В іншому порядку, крім судового, встановити факт батьківства можливості не має. Мати заявника - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 2009 року, сели спільне господарство, разом виховували спільного сина, заявника по справі, та доньку від першого шлюбу ОСОБА_3 . Мати заявника у 2009 року вийшла заміж та змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати заявника ОСОБА_6 , померла. Факт родинних відносин підтверджується фотокартками, а також може бути підтверджено свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На підставі вищевикладеного, просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері /ч. 1 ст. 135 СК/;

Відповідно до чинного законодавства України, а також ст. 9 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом (ETS № 85),7 ратифікованої 14 січня 2009 року, дитина, народжена поза шлюбом, має таке саме право на спадкування майна своїх батька і матері, а також члена сім`ї та родича з боку батька або матері, як і дитина, народжена у шлюбі. Реалізація права дитини на утримання та виховання її батьками залежить від волі останніх та їх дій чи бездіяльності, тому й обов`язковою для встановлення батьківства в такому випадку є наявність соціальної складової, внаслідок чого право на спадщину обумовлене з-поміж іншого походженням дитини від батьків, а для визнання дитини спадкоємцем, кровної спорідненості самої по собі може бути достатньо. Крім того, Конвенція про права дитини передбачає з-поміж іншого право дитини знати своїх батьків (ст. 7). При цьому експертиза є важливим доказом у зазначеній категорії справ, тому що це - засіб отримання відомостей про факти, які мають значення для справи, за допомогою назначених судом осіб, які володіють спеціальними знаннями у галузі науки. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана із крові, слини, епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Експертиза ДНК - це найважливіший доказ для визнання батьківства або встановлення факту батьківства.

Із заяви ОСОБА_1 убачається, що заявник, посилаючись на відсутність запису про батька в своєму свідоцтві про народження, просить визнати своїм батьком ОСОБА_2 , щоб мати можливість оформити спадщину після смерті останнього, і з огляду на викладене, суд у даній справі убачає спір про право.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лозівська міська об`єднана територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області про встановлення факту батьківства, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку окремого провадження.

Керуючись ст.ст. 186, 258, 260 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лозівська міська об`єднана територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області про встановлення факту батьківства, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку окремого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Суддя К.Ш. Харабадзе