ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2852/20 Справа № 201/9369/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги позивачів мотивовані тим, що 02 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volkswagen Crafter, р/н НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині автодороги М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїжджу частину автодороги з ліва на право відносно напрямку руху автомобілю. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 загинула на місці пригоди. Відповідальність водія на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № АМ2607549 у ТДВ «СК «Мотор-Гарант». 22 січня 2019 року на адресу ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах чоловіка загиблої - ОСОБА_2 та доньки загиблої - ОСОБА_1 .. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановлених лімітів страхового відшкодування складає 189604,00 грн., з яких: 44676,00 грн. - моральна шкода, 134028,00 грн. - відшкодування на утримання, 10900,00 грн. - витрати на поховання. 30 травня 2019 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 94802,00 грн. страхового відшкодування чоловіку загиблої - ОСОБА_2 . Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої остання загинула. Однак відмову ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» у виплаті 50% страхового відшкодування позивач вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, оскільки пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 березня 2019 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілої чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. У даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Позивачі зазначають, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант» в повному обсязі. Позивачі вважають, що відповідач неправильно виплатив лише половину страхового відшкодування, пославшись на вину самого пішохода ОСОБА_4 . Також, в зв`язку з порушенням строків виплати всієї суми страхового відшкодування просять стягнути з відповідача на їх користь інфляційні втрати та 3% річних за період з 30 травня 2019 року по 06 серпня 2019 року, моральну шкоду та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 16 619,00 грн.. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 78 183,00 грн.. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1075,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 32,66 грн., 3% річних у розмірі 93,00 грн.. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 5059,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 153,63 грн., 3% річних у розмірі 437,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ні водій ОСОБА_3 , ні страховик - товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" не є належними суб`єктами відшкодування шкоди, так як дорожньо-транспортна пригода настала в результаті дій пішохода ОСОБА_4 , яка порушила правила дорожнього руху України. Крім того, апелянт зазначає, що позивачами не доведено факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_4 .. Також, апелянт зазначає, що ним уже була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 94 802,00 грн., тоді як стягнення додаткових грошових коштів, які не входять в суму страхового відшкодування є такими, що суперечать законодавству України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачам положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 16619,00 грн. недоплаченого страхового відшкодування, а на користь ОСОБА_2 - 78183,00 грн.. При цьому, суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивачів в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних, вважав вказані вимоги доведеними та обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд вважав, що наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями позивача і бездіяльністю або діями відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 є чоловіком померлої, ОСОБА_1 - донькою.

Відповідно до постанови від 30 березня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000 від 03 жовтня 2018 року, причиною смерті потерпілої є ДТП.

У вказаній постанові встановлено, що 02 жовтня 2018 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volkswagen Crafter, р/н НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині автодороги М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», що проходить по території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з боку м. Кривий Ріг, у напрямку м. Дніпро, та в районі е/о 217, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїжджу частину автодороги з ліва на право відносно напрямку руху автомобілю. Пішохід ОСОБА_4 загинула на місці пригоди. В результаті зроблений висновок, що в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало порушення пішоходом ОСОБА_4 п.п. 4.4., 4.7., 4.14 б), г) ПДР України.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen Crafter, р/н НОМЕР_1 , застрахована згідно полісу № НОМЕР_2 у ТДВ «СК «Мотор-Гарант».

Встановлено, що за результатом розгляду заяви позивачів від 28 січня 2019 року ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було виплачено шкоду в сумі 94 802,00 грн..

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України.

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).

Частиною 3 ст. 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Керуючись вказаними нормами закону, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, в тому числі і при здійсненні страхових виплат та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини.

А тому, відсутність вини та закриття кримінального провадження щодо водія забезпеченого страховиком транспортного засобу не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія була застрахована відповідачем, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на страхову компанію обов`язок відшкодувати шкоду позивачам.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат в зв`язку із втратою годувальника, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

Якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Сам факт проживання за однією адресою із загиблою не може свідчити про перебування на його утриманні.

Встановлено, що дійсно є чоловіком померлої в результаті ДТП ОСОБА_4 ..

Згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_2 просив, окрім іншого, стягнути з відповідача суму страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, тобто жінки у розмірі 134028,00 грн. з посиланням на те, що являється пенсіонером та мав право на утримання від своєї загиблої дружини з урахуванням положень ст. 1200 ЦК України, а тому має право на страхове відшкодування в заявленому розмірі.

Годувальник - це особа, на утриманні якої перебувають непрацездатні члени сім`ї. Такими вважаються ті, хто є чи був на повному утриманні годувальника або одержують від нього допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом існування.

До непрацездатних членів сім`ї згідно ст. 37 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» належать: - діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення повноліття, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; - батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55; - один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, баба, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого, які не досягли 8 років, і не працює; - дід і баба - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Позивачами, на підтвердження своїх вимог щодо стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, не було надано належних та допустимих доказів того, що в сукупності на момент смерті він мав дохід, який є меншим прожиткового мінімуму для особи непрацездатного віку та потребував постійної матеріальної допомоги від своєї жінки, тобто був на її утриманні. Позивачами не було надано ні довідки з Пенсійного фонду про розміру її пенсії, ні довідки про доходи. Більш того, вбачається, що померла була пенсіонеркою.

А тому, встановивши вказані обставини справи та надані позивачами докази на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника задоволенню не підлягають, так як є недоведеними.

При цьому, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими вимоги в частині стягнення зі страхової компанії моральної шкоди та витрат на поховання. Однак, враховуючи те, що товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" виплатило страхове відшкодування в розмірі 94 802,00 грн, що не заперечувалось сторонами, - колегія суддів приходить до висновку, що вказані суми стягненню не підлягають, так як були вже виплачені.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, витрат на поховання та відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, не підлягають задоволенню й вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" у сумі 1524,80 грн. необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Мотор-Гарант" про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2020 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко