Ухвала

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 759/14232/19

провадження № 61-12772ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго», Акціонерного товариства «Київенерго» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації«Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго», Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») про перерахунок вартості надання послуг з централізованого опалення в опалювальному сезоні 2017-2018 років та захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де виконавцем послуг з централізованого опалення в опалювальному сезоні 2017-2018 років було ПАТ «Київенерго», а з 01 травня 2019 року - КП «Київтеплоенерго».

У березні 2018 року позивачу та іншим мешканцям будинку надійшла квитанція про сплату послуг централізованого опалення за лютий 2018 року з непомірно високою сумою до сплати на підставі чого вони звернулися із колективним зверненням до ПАТ Київенерго», яке було підписано 75 мешканцям будинку, у відповідь на яке було зазначено, що у зв`язку з відсутністю у будинку працездатного засобу обліку теплової енергії нарахування за послугу централізованого опалення, починаючи з лютого 2018 року, справляється згідно з установленими нормами споживання з розрахунку на 1 кв. м опалювальної площі квартири та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Окрім того, у листі було зазначено, що засіб обліку теплової енергії SKS-3 №015411 (9164) встановлений у житловому приміщенні для діапазону квартири НОМЕР_1 є непрацездатним з грудня 2017 року. Однак, нарахування з централізованого опалення нараховувалося в січні 2018 року згідно обсягу споживання за 1 кв. м опалювальної площі квартири, а вже в лютому-квітні 2018 року з розрахунку за 1 кв. м опалювальної площі квартири та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги, внаслідок чого позивач вважає, що ПАТ «Київенерго» порушило вимоги Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 865.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» виконати перерахунок (коригування) нарахувань за період з лютого по квітень 2018 року, згідно з умовами пункту 3 статті 9 розділу 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року, по квартирі АДРЕСА_2 , з опалювальною площею 78,4 кв. м, на суму 2 507,56 грн. Стягнуто з КП ВО Київради «Київтеплоенерго» на користь держави судовий збір по справі у розмірі 768,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що ПАТ «Київенерго» порушило порядок нарахування оплати з централізованого опалення нарахувань за період з лютого по квітень 2018 року, згідно з умовами пункту 3 статті 9 розділу 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року. Разом з тим, оскільки ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання з 01 травня 2018 року та відповідно майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернуто КП «Київтеплоенерго», у зв`язку з чим наразі у програмі обліку споживачів ПАТ «Київенерго» проведення жодних коригувань вже неможливе, тому такі дії мають бути вчинені саме КП «Київтеплоенерго».

У серпні 2020 року КП «Київтеплоенерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий судовий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості надання послуг з централізованого опалення за певний період у розмірі 2 507,56 грн.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що судове рішення у цій справі може бути предметом перегляду в суді касаційної інстанції з підстав передбачений у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на помилкове, на думку заявника, покладення на нього відповідальності за дії іншої юридичної особи фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Посилаючись на наявність обставин, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України до касаційної скарги не додано доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго», Акціонерного товариства «Київенерго» про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик