ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №581/375/19

Номер провадження 22-ц/816/379/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі держава України в особі Липоводолинського районного суду Сумської області, Державна казначейська служба України

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2019 року в складі судді Машини І.М., ухвалене у місті Ромни, повний текст якого складено 18 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Липоводолинського районного суду Сумської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на доступ до суду.

Свої вимоги мотивував тим, що з 04 травня 2005 року він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Роменській ВК № 56». 18 липня 2018 року за вих. № 11673 Роменський міськрайонний суд Сумської області отримав його позовну заяву від 06 липня 2018 року, подану до цього ж суду, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залишення без розгляду його заяви від 07 грудня 2017 року про надання йому як учаснику судового процесу по цивільній справі № 585/3856/16-ц копій документів, необхідних як письмові докази для направлення до Європейського суду з прав людини разом із заявою про порушення Україною його прав, передбачених Конвенцією.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2018 року по цивільній справі № 585/2790/18 (провадження № 2/585/977/18) його позовна заява з іншими матеріалами вказаної справи, за ч. 6 ст. 31 ЦПК України, була передана до Апеляційного суду Сумської області для визначення підсудності і ухвалою цього суду від 27 липня 2018 року по справі (провадження № 22-ц-вп/788/18/18) підсудність справи за його позовом визначено за Липоводолинським районним судом Сумської області.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2018 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору, при цьому, суд відмовив у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з його скрутним матеріальним становищем та відхилив довідки Роменської ВК-56, які були додані до клопотання для підтвердження відповідних обставин.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року позовну заяву визнано не поданою та повернуто йому ухвалою цього суду від 02 жовтня 2018 року за № 585/2790/18/2883/2018 з усіма додатками. В подальшому, постановою Сумського апеляційного суду від 24 січня 2019 року ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року скасовано у зв`язку з помилковістю висновку суду про ненадання позивачем доказів на обґрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору та доказів підтвердження його скрутного майнового стану.

Вважав, що ухвали суду першої інстанції про залишення заяви без руху та повернення позовної заяви не можна визнати такими, що відповідають матеріалам справи та нормам процесуального права.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), в якому наголошується, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, вважав, що Липоводолинським районним судом Сумської області таких вимог дотримано не було.

Вказував, що відповідач порушив його права на доступ до суду та відшкодування моральної шкоди, завданої йому органом державної влади, який порушив статті 55 та 56 Конституції України, ч. 2 ст. 7 КВК України, п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції. Такі протиправні дії відповідача викликали у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу, що призвело до погіршення його стану здоров`я. Він вимушений був звернутися до адміністрації колонії за медичною та психологічною допомогою. Це порушило нормальний хід його життя, призвело до відчаю та посилило його душевні страждання, він вимушений був вжити додаткових зусиль для відновлення позитивної стабільності свого стану здоров`я. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути з Державної казначейської служби України 20000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача Липоводолинського районного суду Сумської області, суд у своїй ухвалі про відкриття провадження у справі вказав, що позовна заява подана і оформлена з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України і в порядку задоволення його заяви про заміну неналежного відповідача Липоводолинський районний суд Сумської області було замінено на відповідача держава Україна в особі Липоводолинського районного суду Сумської області.

Вважає, що не розглянувши та не надавши відповідь на заяву і запитувані документи, необхідні для звернення у визначений строк до Європейського суду з прав людини, Роменський міськрайонний суд Сумської області позбавив його доступу до суду, перешкодив в ефективний спосіб реалізувати свої права та законні інтереси, чим завдав моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Липоводолинський районний суд Сумської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що Липоводолинський районний суд Сумської області не має процесуальної дієздатності брати участь у розгляді справи у суді від імені Держави Україна, та не наділений повноваженнями представляти Державу Україна, оскільки на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Липоводолинського районного суду Сумської області не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог. Суд як орган, який здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною по справі. Вказує, що ОСОБА_1 сам подав заяву про залишення позову без розгляду, тому судом було прийняте відповідне процесуальне рішення і перешкод у доступі до суду не було. Заподіяння моральної шкоди позивачу вважає недоведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 24 березня 2004 року Апеляційним судом Черкаської області за ст. ст. 187 ч. 4, 289 ч. 3, 357 ч. 1, 263 ч. 1, 115 ч. 2 п. 6, 15 ч. 3 115 ч. 2 п. п. 1, 6, на підставі ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04 травня 2005 року. З дня прибуття до установи і по теперішній час, не працевлаштований на виробництві із-за відсутності робочих місць, заробітної плати чи будь-яких інших доходів ОСОБА_1 не отримував (а.с. 4).

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 серпня 2018 року по справі № 585/2790/18 (провадження № 2/581/224/18) ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви. Позовну заяву ОСОБА_1 до Роменського міськрайонного суду Сумської області, третя особа Національне агентство з питань запобігання корупції, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залишення без розгляду звернення громадянина, залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків, зокрема для сплати судового збору в розмірі 704,80 грн (а.с. 6-7).

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто йому разом з доданими до неї документами із супровідним листом Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року за № 585/2790/18/2883/2018 (а.с. 8, 9).

Постановою Сумського апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2019 року по справі № 585/2792/18 ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі. Постанова мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позивачем підстав для звільнення від сплати судового збору, не надання доказів на підтвердження його скрутного майнового стану, є помилковим (а.с. 10-11).

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду у зв`язку з подачею ОСОБА_1 відповідної заяви (а.с. 39).

Із довідки ДУ «Роменська ВК № 56» від 18 березня 2019 року вбачається, що у засудженого ОСОБА_1 09 жовтня 2018 року та 16 жовтня 2018 року мало місце погіршення стану здоров`я внаслідок нервових стресів, які зі слів засудженого були викликані отриманням ухвали Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року та листа цього ж суду від 02 жовтня 2018 року про повернення позовної заяви до Роменського міськрайонного суду Сумської області, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції, про відшкодування моральної шкоди. У зазначені дні персоналом установи засудженому була надана медична та психологічна допомога (а.с. 5).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належним відповідачем у даній справі може бути лише держава, а не суд, який діє від імені держави та виконує покладені державою функції правосуддя, а також позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачами відносно нього неправомірних дій, які спричинили моральну шкоду, рішення суду або інший акт, передбачений законодавством України, якими б визналась незаконність дій відповідачів: Липоводолинського районного суду Сумської області або Державної казначейської служби України в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

За ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Частиною першою статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу-досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

За ст. ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Посилаючись в апеляційній скарзі на заміну відповідача у справі за ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2019 року, позивач вважає, що позов ним пред`явлено до належного відповідача.

Однак, виходячи з наведених вимог закону та роз`яснень, які містяться у постановах Пленуму Верховного Суду України, та враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України, ст. 48 ЦПК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, може бути позивачем і відповідачем у цивільному процесі, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про пред`явлення ОСОБА_1 позову до неналежного відповідача. Відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди, які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції відправлення правосуддя.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням права засудженого на доступ до суду, посилався на незаконність дій Липоводолинського районного суду Сумської області щодо безпідставного визнання неподаною та повернення його позовної заяви ухвалою від 13 вересня 2018 року, та в подальшому залишення цим судом позову без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами апеляційного перегляду ухвала Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року була скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з подачею ним відповідної заяви. При цьому позивачу роз`яснено його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду про наявність у ОСОБА_1 можливості доступу до суду, а залишення його позову без розгляду здійснено судом за заявою позивача (а.с. 38) у порядку реалізації такого права, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на доступ до суду з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. ТкачукУ відзиві на апеляційну скаргу Липоводолинський районний суд Сумської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що Липоводолинський районний суд Сумської області не має процесуальної дієздатності брати участь у розгляді справи у суді від імені Держави Україна, та не наділений повноваженнями представляти Державу Україна, оскільки на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Липоводолинського районного суду Сумської області не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог. Суд як орган, який здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною по справі. Вказує, що ОСОБА_1 сам подав заяву про залишення позову без розгляду, тому судом було прийняте відповідне процесуальне рішення і перешкод у доступі до суду не було. Заподіяння моральної шкоди позивачу вважає недоведеним. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.