ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року

м.Суми

Справа №585/2310/14-ц

Номер провадження 22-ц/816/380/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмила Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року в складі судді Євлах О.О., ухваленого у м. Ромни Сумської області, повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У позові просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 передати їй вказаний автомобіль; витребувати у відповідача свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 21 травня 2008 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , за життя ним було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів їй. Посилаючись на неможливість оформлення спадкових прав на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який входить до складу спадщини, у зв`язку із тим, що транспортний засіб та правовстановлюючі документи на нього знаходяться у ОСОБА_2 , просила позов задовольнити.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л.В. про визнання заповіту недійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала, що з 18 лютого 2012 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 та є спадкоємцем першої черги за законом. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; малої архітектурної форми - кіоску, загальної площі 15 кв.м, що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; власних грошових коштів на кредитній картці № НОМЕР_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 2 354 грн 15 коп.; страхового відшкодування, що нараховане та виплачене ОСОБА_3 ПрАТ СК «Провідна» в м. Суми в сумі 22 430 грн 27 коп. У встановлений законом строк вона звернулась до Роменської міської нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Звертаючи увагу на суттєві розбіжності підпису та почерку ОСОБА_2 , які наявні в заповіті, складеному 12 листопада 2009 року, із зразками підпису та почерку, які містяться в інших документах, ОСОБА_2 стверджувала про недійсність заповіту. Крім цього, зазначала, що на час складання заповіту ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями та перебував на диспансерному обліку в лікаря-нарколога.

Неможливість оформлення спадкових прав на нерухоме майно в позасудовому порядку пояснювала тим, що ОСОБА_3 за життя не зареєстрував право власності на домоволодіння після самочинно зведеної прибудови, а саме гаражу «Б» та перебудови частини житлового будинку, в результаті чого збільшено розмір житлової площі на 8,2 кв. м, допоміжної площі та загального користування на 17,7 кв. м. Схожа ситуація виникла також і з малою архітектурною формою, фактична площа якої (15 кв. м) не відповідає її площі, визначеній у паспорті на розміщення кіоску.

Крім цього за спільні з її покійним чоловіком кошти ними було здійснено реконструкцію 1/2 частини домоволодіння, у зв`язку з чим придбано будівельні матеріали та виконано роботи на загальну суму 40 502 грн. Також, в період спільного проживання та перебування в шлюбі з ОСОБА_3 ними сплачено 33354,96 грн на погашення кредитної заборгованості за автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що відповідає 39,71% його загальної вартості.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 12 листопада 2009 року; визнати за нею право власності на майно: об`єкт самочинного будівництва, а саме 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; малу архітектурну форму - кіоск загальною площею 15 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; будівельні матеріали та будівельні роботи, що використані при реконструкції частини житлового будинку на загальну суму 40 502 грн, 39,71% автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль OPEL ASTRA 1.61 16 V, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 266 грн 67 коп.

Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2015 року, у вигляді арешту та заборони на відчуження на: 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та малу архітектурну форму - кіоск (загальною площею 15 кв.м), що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції не погодилась, подала касаційну скаргу до Верховного Суду.

Постановою Верховного суду від 11 грудня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Постанова Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно скасована.

Справа у цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року та постанова Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та позовних вимог ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишені без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти постанову про задоволення зустрічного позову, а саме: визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 12 листопада 2009 року; визнати за нею право власності на: об`єкт самочинного будівництва, а саме на частку поліпшень в 1/2 частині будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 64,15% та дорівнює 64/100, ринкова вартість яких складає 378 485 грн; на малу архітектурну форму - кіоск, загальною площею 15 кв.м, який розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ; на будівельні матеріали та будівельні роботи, що використані при реконструкції частини вказаного житлового будинку на загальну суму 40 502 грн; на 39,71% автомобіля OPEL ASTRA 1.61 16 V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції переглядається в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, апеляційний суд розглядає та надає оцінку доводам апеляційної скарги саме в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження порушення відповідачем її права власності в порядку спадкування за заповітом на належний спадкодавцю транспортний засіб. Зазначає, що оскільки ОСОБА_3 за життя не зареєстрував своїх прав на самочинно збудоване домоволодіння, а тому не набув права власності на нього, він не міг розпоряджатись таким майном, в тому числі і шляхом складання заповіту. Місцевий суд не врахував, що ОСОБА_2 спільно зі своїм чоловіком здійснили реконструкцію в 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 на загальну суму 40502 грн, що підтверджено відповідними доказами. Частка поліпшень у 1/2 домоволодіння становить за висновком експертного дослідження 64,15%, що у правильних дробах дорівнює 64/100, та ринкова вартість яких складає 378485 грн. Суд безпідставно не врахував доказів, які підтверджують право ОСОБА_2 на об`єкти самочинного будівництва, право позивачки на малу архітектурну форму - кіоск, розташований по АДРЕСА_2 , а також її право на частку у праві власності на автомобіль.

У вересні 2019 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 196-197 т. 4).

17 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Алфімов В.В. подав до апеляційного суду заяву про відмову від позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , просив суд постановити ухвалу про закриття провадження в цій частині.

Серед процесуальних прав та обов`язків сторін, визначених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, передбачено і право позивача відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до вимог статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про цю процесуальну дію незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Як передбачено ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що прийняття відмови від позову не пов`язується з обов`язком апеляційного суду перевіряти, чи у зв`язку з такою відмовою не порушуються права будь-яких осіб, які беруть участь у справі, оскільки право особи на відмову від позову не обмежене.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе прийняти від представника ОСОБА_1 адвоката Алфімова В.В. відмову від позову у зазначеній частині, у зв`язку з чим необхідно визнати нечинним судове рішення першої інстанції від 08 лютого 2018 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким закінчено розгляд справи по суті та закрити в цій частині провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Алфімова В.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів, прийнявши відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте оскаржене рішення суду не відповідає зазначеним критеріям у повній мірі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3 .

За договором дарування від 04 вересня 1998 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Зазначене майно складається з будинку шлакоблочного «А», жилою площею 54,0 кв. м, гаража цегляного - «Г» та уборної цегляної - «У» (т. 1 а.с.118).

Відповідно до звідного оціночного акту по домоволодінню в АДРЕСА_1 , проведено реєстрацію поточних змін станом на 07 лютого 2002 року, у зв`язку з чим зазначено перелік будівель і споруд, що складається з: будинку «А-1», гаража «Г», уборної «У», гаража «Б», вбиральні «У-1», огорожі (т.1 а.с.120).

Згідно з відомістю та планом поверхів на житловий будинок в АДРЕСА_1 , 1/ 2 частина житлового будинку, що належала на праві власності ОСОБА_3 , складається з сіней - 10 кв. м, кладової - 3,7 кв. м, кухні - 10,3 кв. м, житлової кімнати - 14,8 кв. м, житлової кімнати - 8,8 кв. м, житлової кімнати - 6,5 кв. м, загальна площа частки - 54,1 кв. м, житлова - 30,1 кв. м (т. 1 а. с. 121-122).

З акту № 443 міжвідомчої комісії Роменського міськвиконкому від 27 липня 2001 року та будівельного паспорту на будівництво прибудови до житлового будинку, виданого на підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 26 вересня 2001 року № 361, встановлено, що ОСОБА_3 дозволено будівництво прибудови, яка вже розпочата, до належної йому частки житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 199-202).

01 жовтня 2008 року ОСОБА_3 погоджено зміну місця установки газового лічильника і газової плити в кв. № 2 та зміну місця установки автозапалювального приладу (т. 1 а. с. 203-204) та встановлення облаштування вентиляції кухні (т. 1 а. с. 205-206).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0287 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим використанням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а. с. 207).

19 травня 2008 року ОСОБА_3 придбав автомобіль за 94179 гривень (т. 3 а. с. 197).

За умовами кредитного договору від 21 травня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 84 000 грн для придбання авто Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном сплати кредиту - до 12 травня 2013 року (т. 3 а. с.198).

Автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_3 з 21 травня 2008 року (т. 1 а. с. 12).

12 листопада 2009 року ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те на що він матиме право, своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л. В. (т. 1, а.с. 192).

З 18 лютого 2012 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а. с. 194).

Протягом 2012 року ОСОБА_3 періодично вносив на поточний рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти на погашення отриманого кредиту (т. 3 а. с.199-200).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись його донька - ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_2 .

Заповіт ОСОБА_3 від 12 листопада 2009 року є чинним, тобто спадкоємицею усього належного йому на час смерті майна є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійним з підстав відсутності у заповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 08 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 , заявлених до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу, про визнання заповіту недійним з тих підстав, що ОСОБА_3 не вчиняв запису та не підписував заповіт від 12 листопада 2009 року. Рішення в цій частині набрало законної сили.

У відповідності до приписів ст.ст. 1216, 1217, 1233 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на встановлені по справі обставини апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності у порядку спадкування після смерті її чоловіка на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , малу архітектурну форму - кіоск (загальною площею 15 м2), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які були набуті ОСОБА_3 до укладання шлюбу, відсутні і зворотного ОСОБА_2 не довела.

А вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме частку поліпшень в 1/2 частині спірного будинку, що складає 64,15% ринковою вартістю 378485 грн в суді першої інстанції не заявлялась, а тому відповідно до положень частини 6 статті 367 ЦПК України не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

За змістом частини 2 статті 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Конструкція наведених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно з наведених норм, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (стаття 1226 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 19 травня 2008 року ОСОБА_3 придбав автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску за 94179 гривень (т. 3 а. с. 197).

21 травня 2008 року він уклав кредитний договір з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», отримав кредит в сумі 84 000 грн під заставу автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном сплати кредиту - до 12 травня 2013 року (т. 3 а. с.198).

21 травня 2008 року ОСОБА_3 здійснив реєстрацію автомобіля у Роменському ВРЕР УДАІ при УМВС України в Сумській області (т. 3 а.с. 205 ).

З 18 лютого 2012 року за час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 періодично вносив кошти на поточний рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на погашення кредиту, загальна сума погашення в цей період становить 33354 грн 96 коп. (т. 3 а.с. 197-205).

Уточнюючи зміст позовних вимог у суді першої інстанції ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на 39,71% автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вона спільно з чоловіком виплачувала кредит за договором від 21 травня 2008 року.

Проте такі вимоги позивачки задоволенню підлягають, оскільки право власності на спірний автомобіль виникло у ОСОБА_3 до укладання шлюбу - у травні 2008 року, тобто до спільного майна подружжя транспортний засіб не належить, права на спадкування цього майна вона також не має.

Погашення позивачкою спільно з ОСОБА_3 частини зобов`язань за кредитом не призводить до набуття ОСОБА_2 права власності на майно, яке є предметом застави за цим договором.

Вимоги про стягнення зі спадкоємиці грошової компенсації у розмірі половини коштів, сплачених на погашення кредиту за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не заявляла.

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду вона підтвердила, що відмовилась від запропонованої іншою стороною компенсації за частку погашення за кредитом, сплаченої подружжям.

Матеріалами справи підтверджується, що під час подружнього життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було здійснено реконструкцію 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , подружжям придбані будівельні матеріали та виконані роботи на загальну суму 18623 грн 74 коп., що підтверджується товарними чеками на придбання будівельних матеріалів та документами на оплату виконаних робіт (а.с. 133 - 147 т.1).

В суді апеляційної станції ОСОБА_2 підтвердила, що не має інших доказів на підтвердження розміру витрат на ремонт.

Апеляційний суд не вважає допустимим доказом розміру витрат подружжя, понесених на реконструкцію частини житлового будинку, висновок будівельно-технічного дослідження №149 від 07 червня 2014 року, оскільки спеціалістами не було визначено у який саме період часу здійснювалась зазначені у висновку ремонтні роботи, відповідь на поставлене питання про розмір витрат не є чіткою, має характер припущення, а саме питання до спеціаліста поставлено некоректно, оскільки у своєму змісті має необґрунтований висновок про те, що реконструкція була здійснена під час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Здійснені подружжям покращення є невіддільними від домоволодіння.

Заявлені ОСОБА_2 вимоги про визнання за нею права власності на будівельні матеріали і будівельні роботи, що використані при реконструкції частини житлового будинку є неналежним способом захисту, який не ґрунтується на чинних нормах матеріального права, а тому задоволенню не підлягає.

З вимогами про стягнення компенсації 1/2 частини втрат, понесених подружжям при проведенні ремонтних робіт у належній ОСОБА_3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачка до суду не зверталась.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи в повній мірі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, а тому скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали та будівельні роботи на загальну суму 40502 грн, про визнання права власності на 39,71% транспортного засобу, з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 376, 377 ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Прийняти відмову ОСОБА_1 , подану її представником Алфімовим Віталієм Віталійовичем , від позову до ОСОБА_2 , третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора, в частині вимог про визнання права власності на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , закрити в цій частині провадження у справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали та будівельні роботи, використані при реконструкції частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 40502 грн, про визнання права власності на 39,71% транспортного засобу - автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в частині закриття провадження у справі.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук