Справа № 447/1536/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2198/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 31.03.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що підлягає строку дії картки. Стверджує, що підпис відповідача у заяві підтверджує його згоду на прийняття публічної пропозиції банку щодо укладення договору про надання банківських послуг, який складають підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» та «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua). Зазначає, що виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором. Вказує, що к ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 30 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 18524,20 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 916,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13278,00 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3210,00 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 грн. (фіксована частина), 870,20 грн. (процентна складова). З наведених підстав просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 18524,20 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що відповідач власним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення, згоден з його умовами та зобов`язався виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг», а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на офіційному сайті «Приватбанку». Вказує, що відсутність підпису позичальника на «Умовах та правилах надання банківських послуг» не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Звертає увагу на те, що відсутність підпису позичальника на «Умовах та правилах надання банківських послуг» не свідчить не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Саме по собі посилання на неознайомлення з «Умовами та правилами надання банківських послуг» не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Крім того, апелянт вказує, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», чого останнім зроблено не було. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма істотними умовами надання кредиту, надані суду докази у їх сукупності не є достатніми для того, щоб зробити висновок про характер спірних правовідносин, що виникли на підставі поданої відповідачем заяви до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та перевірити правильність нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, а також встановити чи не пропустив позивач строк позовної давності звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 31 березня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку».

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 7).

Відповідач анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідний з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Також підтвердив, що ознайомлений та згідний з «Умовами і правилами надання послуг».

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 31.03.2008 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 30.06.2016 року вбачається, що така становить 18 524,20 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 916,00 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13 278,00 грн.,в тому числі заборгованість за несплаченими відсотками на поточну заборгованість у розмірі 20,17 грн. та несплаченими відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 13257,83 грн., заборгованості за нарахованою комісією у розмірі 3210,00 грн. та заборгованості за штрафами у розмірі 1120,20 грн. (а.с. 5-6).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за кредитом стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, заборгованість за нарахованою комісією і заборгованість за штрафами.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 26.05.2008 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено базову ставку кредитування у розмірі 3% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, що становить 36% річних (а.с. 157).

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 квітня 2015 року банком збільшена базова ставка для нарахування відсотків за користування кредитними коштами до 43,20% річних, однак матеріали справи не містять доказів погодження збільшення базової ставки з позичальником.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» як невід`ємні частини кредитного договору.

У п. 5.3 витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» передбачено, що банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків в односторонньому порядку, попередивши клієнта про введення змін не менш ніж за 7 днів до введення змін. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення про незгоду клієнта зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витягом з «Тарифів Банку» відповідач ознайомився та погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 26.05.2008 року містили умови, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає до задоволення частково у розмірі 2652,70 грн., нарахованих до 01.04.2015 року за базовою ставкою у розмірі 36% річних, оскільки саме така ставка була погоджена сторонами договору.

Сторони договору у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 26.05.2008 року передбачили пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Позовні вимоги про стягнення пені та комісії не підлягають до задоволення, оскільки їх розмір та порядок нарахування визначається витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витягом з «Тарифів Банку», які не можуть бути складовою частиною кредитного договору № б/н від 02.12.2009 року, так як не узгодженні та не підписані сторонами договору.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 26.05.2008 року, підписаною сторонами, передбачено штраф за порушення строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів у розмірі 250 грн. + 5% від ціни позову. Оскільки 5% від суми заборгованості за кредитним договором, враховуючи відсотки за користування кредитом, становить 178, 44 грн. (5% від 3568,70 грн.), то позовна вимога в цій частині підлягає до задоволення частково у розмірі 428,44 грн. (250 грн. + 178,44 грн. = 428,44 грн.).

З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості по погашенню кредиту, враховуючи те, що у відповідача склалася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 916,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2652,70 грн., заборгованість за штрафами у розмірі 428,44 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 916,00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2652,70 грн., заборгованість за штрафами у розмірі 428,44 грн., а всього - 4175,58 грн. та відмовити в задоволенні решти позовних вимог, а саме, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованою комісією у розмірі 3210,00 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та стягнення на його користь 4175.58 грн., то на підставі п.13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 310.60 грн. судового збору за подання позову та 465,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.12.2009 року в розмірі 4175.58 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 310,60 грн. судового збору за подання позову та 465,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 04.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.