Справа 206/461/20
Провадження 2/206/433/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна про визнання договорів купівлі продажу недійсними внаслідок обману,-

за участю:

представника позивача - адвоката Гусакової О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року представник позивача адвокат Гусакова О.Б. звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна про визнання договорів купівлі продажу недійсними внаслідок обману. Свої вимоги обґрунтувала тим, що позивач була власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0238 га., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Позивач мала намір передати своє майно доньці ОСОБА_4 . Посилаючись на цю мету, ОСОБА_2 запропонував позивачу оформити літню кухню жилим приміщенням та оформити її як нерухоме майно, так як без цього існували складнощі в оформленні права власності за договором дарування доньці. На виконання домовленостей 22 вересня 2016 року позивач оформила довіреність на громадянку ОСОБА_5 , якою доручила їй проводити технічну інвентаризацію вищевказаного об`єкту, замовляти виготовлення технічної документації, отримувати правовстановлюючі документи та ін. В серпні 2018 року ОСОБА_2 повідомив позивача про те, що технічна документація на будинок та земельну ділянку готові та їх потрібно лише підписати у нотаріуса. Оскільки відповідач на той час був зятем позивача протягом 25 років, вона йому довіряла, тому 01 серпня 2018 року нічого не підозрюючи прибула до приватного нотаріуса Солошенко Ю.В. Позивач не читаючи документи, які надавались їй нотаріусом, не розуміючи їх значення, довіряючи своєму зятеві, підписала всі документи. В результаті чого 01 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку вартістю 510007,00 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0238 га, вартістю 42002,00 грн., цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:413:0031. Позивач вважає, що ОСОБА_2 її було введено в оману, оскільки вона не мала обізнаності в юридичних питаннях і цілком довіряла йому, тому укладені договори купівлі-продажу не відповідають її волевиявленню. На підставі викладеного позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 01 серпня 2018 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2869 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 серпня 2018 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2867, недійсними.

Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено та позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідків, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово - психологічної експертизи позивача, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Також, позивач ОСОБА_1 будучи допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила суду, що документи передавала з метою розподілу земельної ділянки. З цією ж метою вона надала довіреність знайомій ОСОБА_2 . Приїхавши до нотаріуса ця жінка представилась та винесла документи які необхідно підписати. ОСОБА_2 сказав підписувати документи, але вона не підозрювала що це договір купівлі-продажу. Кошти за договором їй також не передавали, а лише забрали технічний паспорт. Коли вони повернулись додому то ОСОБА_2 повідомив, що вони оформили договір купівлі-продажу. Документи, які надала нотаріус, вона не читала, а лише підписала їх в помічених місцях.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду відзив на позов, відповідно до якого вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Додатково під час допиту у якості свідка суду повідомила, що відповідач ОСОБА_2 не повідомляв її про намір купувати будинок. До нотаріуса з мамою їхали з метою отримання технічної документації. Нотаріус надала документи та вийшла. Ці документи ані вона ані мати не читали. Відповідач ОСОБА_2 вивчив документи та надав згоду. Документи, що принесла нотаріус, підписала не читаючи їх, оскільки довірялась чоловіку та нотаріусу. Після повернення додому ОСОБА_2 сказав, що тепер він власник будинку, а вони ніхто.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна в судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності.

В судовому засіданні у якості свідка також було допитано ОСОБА_8 , який пояснив, що позивач ОСОБА_1 являється його матір`ю. З відповідачем ОСОБА_2 були нормальні відносини до того, як він обманув матір з будинком. Про угоди він дізнався вже після їх укладення. Позивач не отримувала від нього коштів, але він не був присутній при укладенні договорів.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

В судовому засіданні встановлено, що 01 серпня 2018 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 вищезазначений будинок за 510007,00 гривень, що підтверджується відповідним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. (а.с.6).

01 серпня 2018 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0238 га, вартістю 42002,00 гривень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 вищезазначену земельну ділянку, що підтверджується відповідним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. (а.с.7).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел.

Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України.

Із оспорюваних договорів вбачається, що сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали договори, згідно з якими позивач передав у власність відповідачу, а відповідач прийняв у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку прощею 0,0238 га, що розташована за тією ж адресою.

Відповідно до умов договорів купівлі-продажу, продаж житлового будинку та земельної ділянки вчинено за домовленістю сторін за 510007,00 (п`ятсот десять тисяч сім) гривень та 42002,00 (сорок дві тисячі дві) гривні відповідно.

Також договори містять застереження, що зазначені суми продавець одержав від покупця готівкою повністю, до підписання договорів, а тому будь-яких матеріальних та інших претензій, які б стосувалися розрахунків, до покупця не має.

Таким чином, під час укладення договору сторони узгодили основні умови, зокрема порядок розрахунку.

Підписавши оспорювані договори, позивач ствердив, що його умови повністю відповідають його волевиявленню, а також про повний розрахунок за проданий житловий будинок та земельну ділянку.

При нотаріальному посвідченні вказаного вище правочину позивач усвідомлював значення своїх дій і керував ними, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Будь-яких даних про те, що договір був укладений під впливом обману, внаслідок навмисного введення в оману покупцем продавця, позивачем не наведено та матеріали справи не містять.

Доводи позивача щодо того, що вона фактично не отримувала грошових коштів за продаж спірного житлового будинку та земельної ділянки не можуть бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити про неналежне виконання умов договору, а не про його недійсність.

Згідно договорів купівлі-продажу, грошові кошти за договорами повністю сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання договорів. Доказів того, що такі умови договорів сторонами не виконано та відповідач не розрахувався, суду не надано.

Також, відповідно до пункту 5.10 договору купівлі-продажу житлового будинку та пункту 5.5 договору купівлі-продажу земельної ділянки, на той час дружина відповідача ОСОБА_3 надала згоду на укладення договорів, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Солошенко Ю.В. 01 серпня 2018 року, що також свідчить про обізнаність позивача ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 про справжню природу наданих документів.

При цьому позивачем не доведено та судом не встановлено будь-яких порушень нотаріуса при нотаріальному посвідченні оспорюваних договорів та/або особистої її зацікавленості.

Крім того, позивач в судовому засіданні стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 ввів її в оману та їй не було відомо про те, які саме документи вона підписує, а лише поставила підпис в необхідних місцях, проте з договорів вбачається, що підпис ОСОБА_1 знаходиться навпроти слова «ПРОДАВЕЦЬ», а продавцем може бути лише сторона договору купівлі-продажу (ст. 655 ЦК України), про що знають навіть юридично необізнані люди.

Суд критично відноситься до показів свідків позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 , оскільки вони являються безпосередньо зацікавленими особами у задоволенні позову.

Також судом не беруться до уваги свідчення свідка ОСОБА_8 , оскільки під час укладення договору купівлі-продажу він присутній не був, а свідчення надає тільки зі слів позивача - матері ОСОБА_1 .

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених даним Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Таким чином, посилання позивача на те, що спірні договори вчинені нею внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_2 , а тому є підстави вважати, що договір є недійсним, матеріалами справи та належними і допустимими доказами не доведено.

Отже, на підставі вищенаведеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України не підлягає стягненню і судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна (м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 11) про визнання договорів купівлі продажу недійсними внаслідок обману - відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 - покласти на позивача.

Повний текст рішення складено 07 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук