Справа № 681/830/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої - судді Дідек М.Б.,

за участю секретаря судових засідань Богданевич О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на одного з подружжя , -

встановив:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 протягом 1994-1996 років перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , батьком якого значиться відповідач. Після народження дитини, шлюбні відносини зареєструвала у встановленому законом порядку. Оскільки після народження дитини стала хворіти, у тому числі і по вині відповідача він через нетривалий період сумісного проживання залишив її та утворив нову сім`ю.

28.10.1999 року на підставі рішення Полонського районного суду шлюб було розірвано. Крім того, відповідач при припиненні шлюбних відносин обіцяв в добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу на її отримання. Проте через деякий час він заявив, що будь-якої матеріальної допомоги надавати не буде та з погрозою зажадав від неї з цією вимогою його не турбувати.

З 2001 року вона за станом здоров`я (розсіяний склероз) була позбавлена можливості самостійно пересуватися, а 06.08.2015 року визнана інвалідом першої групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Оскільки отриману нею пенсію витрачає на придбання ліків, а інших доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги, оскільки непрацездатність через захворювання стало під час перебування у шлюбі з відповідачем, а інвалідом першої групи визнана після розлучення з відповідачем, тому має право на отримання з нього матеріальної допомоги.

Відповідач є працездатним, отримує достатні доходи, тому має можливість надавати матеріальну допомогу у твердій грошовій сумі в розмірі 3000грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини та вимоги ч.2 ст.32, ст.33 КпШС УРСР 1969року чинного на час виникнення спірних правовідносин, просить задовольнити її вимоги. Поскільки за станом здоров`я у зв`язку з тривалою хворобою звернутися до суду у встановлений законом строк позбавлена можливості просить поновити його.

Ухвалою суду від 09.07.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, проводить заочний розгляд справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони з 1994 року стали перебувати у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Після народження дочки свої шлюбні відносини зареєстрували у встановленому законом порядку.

В той же період, як зазначила позивачка вона захворіла внаслідок чого стала погано пересуватися. Через наявну хворобу відповідач залишив її та утворив нову сім`ю.

26 жовтня 1999 року шлюб між ними було розірвано, у відділі РАЦС Полонського РУЮ, про що було зроблено відповідний актовий запис №15.

Із наявної копії посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 10.01.2002 року вбачається, що ОСОБА_1 було призначено пенсію, як інваліду 2 групи від 30.10.2001року.

Згідно довідки серії ЛВ № 0536940 від 06.08.2015 виданої Шепетівським МСЕК ОСОБА_1 визнана інвалідом першої групи загального захворювання.

Відповідно до довідки №650 виданої ЛКК Полонської ЦРЛ ім. Н.С.Говорун, ОСОБА_1 , яка має інвалідність першої групи з 2001 року страждає «розсіяним склерозом» та потребує постійного медикаментозного лікування.

Позивачка по суті посилаючись на вищенаведені обставини зазначила, що як інвалід першої групи потребує матеріальної допомоги, а отримувана нею пенсія за своїм розміром (2000грн.) є недостатньою для задоволення необхідних мінімальних потреб, а будь-які інші джерела для існування відсутні. Надавати матеріальну допомогу в розмірі 3000грн. відповідач хоч має за своїм матеріальним станом таку можливість, однак в добровільному порядку у її надання відмовляється, хоча при залишенні сім`ї обіцяв свої обов`язки виконувати.

Крім того, позивачка зазначила, що в її захворюванні від якого вона стала інвалідом є і вина відповідача.

Відповідно дост.32 КпШС УРСР 1969 року, чинної на час виникнення спірних правовідносин, подружжя повинно матеріально підтримувати одне одного. В разі відмови в такій підтримці той з подружжя, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, а також дружина в період вагітності і протягом трьох років після народження дитини (у разі, коли дружина перебуває у відпустці по догляду за хворою дитиною, - на весь час перебування у такій відпустці, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) мають право по суду одержувати утримання (аліменти) від другого з подружжя, якщо останній спроможний його надати. Це право зберігається і після розірвання шлюбу.

Один з розведеного подружжя, який потребує матеріальної допомоги, також має право на утримання, якщо він став непрацездатним протягом одного року після розірвання шлюбу. Якщо подружжя перебувало довгий час у шлюбних відносинах, суд вправі стягнути аліменти на користь одного з розведеного подружжя і в тому разі, коли він досяг пенсійного віку не пізніше п`яти років з моменту розірвання шлюбу.

Проте, як встановлено у справі відповідач припинив сімейні відносини до досягнення дитиною одного року, а інвалідом другої групи позивачка була визнана через два роки після розірвання шлюбу (30.10.2001року )

Однак у зазначені строки позивачка з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної допомоги -аліментів не зверталася.

Згідно ст.9 вищезгаданого кодексу строк для захисту порушеного права (позовна давність) до вимог, що випливають із шлюбно - сімейних правовідносин застосовуються лише у випадках передбачених законом. Під «законом» в даному випадку слід розуміти окремі види правовідносин передбачених наведеним кодексом до яких застосовуються строки позовної давності (ст.56,ст.29 та інші).

Питання, що випливають із шлюбно - сімейних відносин передбачених ст.ст.32,33 вищезгаданого Кодексу про шлюб та сім`ю, строк позовної давності не застосовується

Аналогічне передбачено і ст.20 чинним Сімейним кодексом України з 01.01.2004року, у якій зазначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Із змісту даної закону випливає що позовна давність у шлюбно - сімейних відносинах, як правило, не застосовується.

На відміну від цивільного законодавства вищезгаданий кодекс не встановлює і загальних строків позовної давності. Він передбачає строки позовної давності лише для окремих видів правовідносин.

Разом з тим, в окремих статтях кодексу для відповідних правовідносин теж встановлені певні строки. Однак зазначені строки не належать до позовної давності, і правила цього інституту на них не поширюються.

Однорічний і п`ятирічний строки, встановлені ч.2 ст.32 вищезгаданого кодексу 1969року, щодо права одного з розведеного подружжя на аліменти, не належать до строків позовної давності. Тому, правила про перерив, зупинення і продовження строків на них не поширюється. Це спеціальні, обмежувальні(преклюзивні, присічні) пропуск яких призводить до втрати права на аліменти, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даних правовідносин позовна давність не застосовується, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись наведеним ст.ст.81, 141, 263-265, 280-282, 319, 354, 355 ЦПК України, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на одного з подружжя, відмовити.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач: ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 07.09.2020року.

Суддя Дідек М.Б.