РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20371/19

пр. № 2/759/1713/20

12 лютого 2020 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Перепелиці М.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання, суд,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 5 000грн. щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу з 1.07.1987р., під час якого стала інвалідом третьої групи загального захворювання. Вказувала, що за станом здоров`я потребує значних витрат на лікування, яких їй недостатньо, оскільки інших доходів, крім пенсії по інвалідності, не отримує. Відповідач отримує пенсію близько 10 000 грн та продовжує працювати, на утриманні інших осіб не має, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Ухвалою від 6.11.2019року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що незважаючи на припинення подружніх стосунків в 2017р. він продовжував надавати їй матеріальну допомогу та перераховував їй по 3 000грн. щомісячно, а також сплачував квартирну плату та плату за комунальні послуга. Однак в теперішній час його матеріальне становище змінилось, він звільняється з роботи, протягом 2019р. тричі перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, а тому не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу. Крім того, позивачка отримує пенсію, яка їй забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 76 СК України.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Відповідач та його представник проти позову заперечують.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1.07.1987р. (а.с. 3).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2019р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 30).

Згідно довідки МСЕК від 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с. 5).

За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Установлено, що розмір пенсії позивачки в 2019р. за період з травня по жовтень становить 1 601,82 грн. на місяць (а.с. 10).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що на даний час розмір її пенсії збільшився на 40грн., в той час як згідно з Законом України про Державний бюджет на 2020р. розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 1638грн.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України та частини 2 статті 76 СК України.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 75, 76 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В.Кириленко