Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, за яким просить суд усунути ОСОБА_2 від права спадкування після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свою позовну заяву позивач обґрунтувала тим, що її мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя склавши заповіт, датований 12.11.2013 року, відповідно до якого усе майно заповіла позивачці.

Після смерті матері позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори, на підставі чого заведено спадкову справу. Інший спадкоємець обов`язкової частки відповідно до ст. 1241 ЦК України є її брат - відповідач, ОСОБА_2 .

Позивачка вважає його негідним спадкоємцем та просить усунути його від спадкування посилаючись на те, що 26 серпня 2018 року її мати було госпіталізовано до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №2» з тяжкою хворобою де проходила курс лікування до 06.09.2018 року. Догляд за хворою здійснювала позивачка, купувала необхідні ліки та годувала її. Брат позивачки будь-якої матеріальної допомоги матері не надав, піклування за нею у лікарні не здійснював. Незважаючи на те, що мати була виписана зі стаціонару, стан її здоров`я був вкрай тяжким. 11.09.2018 року позивачка викликала матері «швидку допомогу», оскільки в неї дуже знизився тиск. З цього дня стан матері погіршився.

Зважаючи на те, що відповідач відмовився доглядати мати, 15.09.2018 року позивачка з матір`ю прийняли рішення перевезти її у квартиру де проживає позивачка з чоловіком, для того щоб здійснювати догляд за ОСОБА_3 .. Зв`язок із братом був відсутній, оскільки він позивачці чи її матері не телефонував, на вхідні дзвінки від позивачки чи інших членів родини не відповідав. 26.09.2018 року сестра позивачки повідомила відповідачу у СМС-повідомленні, що мати перебуває у важкому стані, проте, брат на це жодним чином не відреагував. Організацією похорон, витратами пов`язаними з ними займалась позивачка з своїм чоловіком.

Позивачка вважає ОСОБА_2 негідним спадкоємцем, обґрунтовуючи це тим, що без сторонньої допомоги їх мати, яка була прикута до ліжка з моменту госпіталізації і до дня смерті, не мала можливості забезпечити собі санітарно-гігієнічні умови, приготувати їжу, вийти в аптеку за ліками, купувати продукти харчування. Її брат про це знав, проте свідомо ухилявся від піклування за матір`ю, надання їй допомоги як у матеріальному так і в побутовому плані.

ОСОБА_3 через похилий вік та тяжку хворобу, яка прогресувала з вересня 2018 року до самої смерті перебувала у безпорадному стані, в силу чого не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, що підтверджується, зокрема, медичними документами.

За таких підстав відповідно до ст. 202 СК України на час коли спадкодавець потребувала допомоги, відповідач мав змогу її надавати, як фізично так і матеріально та повинен був її надати.

Відповідно до положень ст. 1224 ЦК України позивач просить усунути від права спадкування обов`язкової частки, свого брата, ОСОБА_2 , який ухилявся від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву. Також задоволено клопотання позивачки та витребувано з КУ «Міська клінічна лікарня №2» медичну карту стаціонарного хворого на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з КУ «Центральна районна поліклініка Олександрійського району м. Запоріжжя» медичну картку стаціонарного хворого на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР карту виїзду швидкої медичної допомоги (форма № 110/о) про виїзд 11.09.2018 року бригади швидкої медичної допомоги за адресою АДРЕСА_3 , для надання медичної допомоги ОСОБА_3 , з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя копію останнього розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

10.04.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити повністю у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що викладені в позовній заяві твердження про те що, він ухилявся від виконання обов`язку щодо допомоги та утримання своєї матері не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. За життя ОСОБА_3 ніколи не скаржилась на невиконання сином свої обов`язків. У позові йдеться про події, які за її твердженням відбулись у період часу з 26.08.2018 року по 04.10.2018 року, тобто з часу госпіталізації ОСОБА_3 до КУ «Міська клінічна лікарня № 2» до часу смерті матері. Таким чином, події охоплюють незначний проміжок часу, який передував смерті ОСОБА_3 ..

В підготовчому судовому засіданні сторони були присутні,представник відповідача заявив, що проти позову заперечує, сторони не виявили бажання вирішити спір шляхом примирення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.20219 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Литвинець Ю.В. позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Железняк А.В., заперечував проти задоволення позову, та просив суд відмовити у його задоволенні. Пояснив, що відповідач, визнає факт того, що його мати за життя склала заповіт, відповідно до якого усе майно заповіла його рідній сестрі ОСОБА_1 , також не заперечують проти того, що померла ОСОБА_3 , була госпіталізована ІНФОРМАЦІЯ_3 до КУ «Міська клінічна лікарня № 2» з діагнозом ішемічний інфаркт, та з цього часу до часу смерті, померла потребувала у допомозі та була у безпорадному стані. До часу госпіталізації 26.08.2018 року ОСОБА_3 не перебувала у безпорадному стані. Зі слів, відповідача, він навідував матір у лікарні, приносив їх їжу, годував її, про те, що мати знаходиться у лікарні він дізнався від своєї сестри - ОСОБА_1 .. Відповідач проживав по одній вулиці недалеко від будинку своєї матері, він добровільно виконував свої обов`язки щодо утримання матері та добровільно надавав допомогу матері.

Позивачка у судовому засіданні надала пояснення, що 26.08.2018 року не мала змоги додзвонитись до матері, після чого направилась до неї до дому, де виявилось, що ОСОБА_3 стало зле. Викликавши швидку, її було госпіталізовано до КУ «Міської клінічної лікарні №2» з діагнозом ішемічний інсульт з геморагічним компонентом, у неї було паралізовано ліву сторону тіла. У лікарні здійснювала догляд за хворою вона сама, до брата неможливо було додзвонитись чи будь-яким чином зв`язатись з ним. Коли мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , похованнями займалась лише вона, усі витрати на поховання були понесені також нею. До інсульту, її мати була жвава жінка, не потребувала в сторонньому догляді, самостійно мала змогу собі приготувати їжу, нагодувати себе. До брата за допомогою матеріально, ніколи не зверталась, скоріше він в неї просив грошей.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05.10.2018 року, актовий запис №6210, а також довідкою про причину смерті від 04.10. 2018 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1»

Як встановлено судом, зі складеного померлою ОСОБА_3 заповіту від 12 листопада 2013 року вбачається, що все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те на що матиме право за законом, заповіла своїй дочці - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 18.10.1966 року, зроблено актовий запис № 1542, що посвідчує факт того, що ОСОБА_3 матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

Копією свідоцтва про укладення шлюбу, підтверджується, що ОСОБА_4 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 ( серія НОМЕР_4 ).

Як вбачається, з наданої П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою Запорізької області, на запит суду, копії спадкової справи 454/2018 року, після смерті ОСОБА_3 , були подані заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 за заповітом, а ОСОБА_1 за законом.

Згідно інформації, викладеній у витребуваній з КНП «Міська лікарня №2», медичній картці стаціонарного хворого № 2582, а саме виписному епікризі з історії хвороби ,пацієнтка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 26.08.2018 по 06.09.2018 року..

Отже, судом із наданих медичних документів (етапних епікризів та історій хвороби) встановлено, що з 26.08.2018 року ОСОБА_3 була неспроможна своїми силами через хвороби фізично самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно копії рахунку б/н від 06.10.2018, виданого ФОП ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 вартість поховання склала 16240 грн.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивачки свідок ОСОБА_6 суду пояснив, він є чоловіком позивача, допомагав своїй дружини доглядати за її матір`ю. Дружина весь час проводила у лікарні, купувала ліки, годувала свою матір, до дому поверталась лише щоб приготувати поїсти. ОСОБА_2 , жодного разу не бачив у лікарні. Чув як ОСОБА_3 , дзвонила сину з лікарні, щоб той її навідав, але він відповів, що подумає. Зрозумівши, що відповідач не буде навідуватись до своєї матері, а в дружини закінчувалась відпустка, 15.09.2018 р. вирішили перевезти хвору до себе до дому для догляду. До госпіталізації ОСОБА_3 , була дуже активна, не знаходилась в безпорадному стані, завжди допомагала своїм дітям.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивачки свідок ОСОБА_7 розповіла, що є двоюрідною сестрою позивачу та відповідачу, померла була їй рідною тіткою. Вона інколи приїздила до двоюрідної сестри, щоб допомогти з матір`ю. Ніколи не бачила, щоб приходив ОСОБА_2 на допомогу до матері. Померла завжди просила, щоб його покликали, але відповідач не відповідав ні на дзвінки, ні на повідомлення, не відчиняв двері. У лікарні не бачила, щоб останній навідував мати, після госпіталізації та до самої смерті тітки, ОСОБА_2 бачила один раз, коли тітку доставили до дому після госпіталізації. Догляд за хворою здійснювала лише ОСОБА_1 , до хвороби тітка не знаходилась в безпорадному стані. ОСОБА_3 зверталась до свого сина за допомогою, але той жодного разу не допоміг їй.

У судовому засіданні за клопотанням позивача була допитана сусідка померлої, ОСОБА_8 , яка пояснила, що після госпіталізації ОСОБА_3 , догляд за нею здійснювала лише її дочка, годувала її, доглядала за нею, купала. ОСОБА_2 бачила лише один раз у день, коли померлу привезли з лікарні. Донька померлої, неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачем, щоб передати прохання матері приїхали, але той не відповідав на дзвінки. У її присутності, жодного разу не чула щоб, ОСОБА_3 прохала відповідача допомогти, а той відмовився.

За клопотанням відповідача у судовому засіданні були допитані свідки, у якості свідків дружина відповідача - ОСОБА_9 та син відповідача - ОСОБА_10 ..

ОСОБА_9 пояснила, що її чоловік завжди допомагав своїй матері, навідував її дома по три рази на день, а коли ОСОБА_3 після госпіталізації було доставлено до дому, її чоловік від`їздив до друга у інше місто погостювати. Її чоловік, піклувався про свою матір, і у останньої не було потреби просити його допомоги. Коли мати потрапила до лікарні, при можливості навідували її, купували їж, ліки які потрібно було. До того як потрапила до лікарні хвора взагалі могла сама за собою доглянути.

ОСОБА_10 пояснив, що померла ОСОБА_3 , була його рідна бабуся, вона померла від інсульту 04.10.2020 року. Батько за життя завжди допомагав своїй матері, навідував її по декілька разів на день. У лікарні коли госпіталізували бабусю, ми приходили з батьком до неї, купували ліки, приносили їжу. Батько ніколи не відмовляв бабусі у наданні допомоги,готував їй їжу, ремонтував речі по квартирі, ходив до магазину. У вересні місяці 2018 року батько від`їжджав до Кіровограду на деякий час до приятеля.

У судовому засіданні сторонами визнавалось та не заперечувалось, факт спорідненості ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та того, що ОСОБА_3 є їх матір`ю. Відтак ці обставини відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Наполягаючи на позові про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, ОСОБА_3 посилалась на те, що покійна тривалий час хворіла, перебувала у безпорадному стані, через що потребувала стороннього нагляду та допомоги, але відповідач ухилявся від надання допомоги матері.

Однак з такими твердженнями суд погодитись не може.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1266 Цивільного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Аналізуючи положення ст. 1224 ЦК України, суд зазначає наступне. Вказані норми містять вичерпний перелік, підстав для позбавлення права на спадкування, які не підлягають додатковому тлумаченню. Виходячи зі змісту положень ст. 1224 ЦК України, спадкоємці позбавляються спадкування і за законом і за заповітом.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 Цивільного Кодексу України: Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

В абз. 1 п. 6 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України, роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно із нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку .

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного Кодексу України: за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень, наданих у абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таке тлумачення в повній мірі висловлює Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 17.10.2018 року у справі №727/3905/16-ц в якому зазначає, що, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що факт перебування спадкодавця у вказаному безпорадному стані у період з 26.08.2018 по 04.10.2018 року достовірно підтверджується і показаннями допитаних судом свідків.

Однак, підтримуючи позов в повному обсязі, сторона позивача ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від ОСОБА_2 та ухилення останнього від надання допомоги матері, ураховуючи, що за змістом частини 5 статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Жодний із досліджених судом письмових доказів про вказане не свідчить, а допитані судом перелічені свідки не засвідчили суду жодних достовірних фактів потреби спадкодавця в отриманні допомоги від ОСОБА_2 та його ухилення від надання допомоги матері, за умови надання їй допомоги іншим членом її родини - її донькою ОСОБА_1 на чому наполягала, навіть, остання.

На вказаний висновок суду не впливає аудіозапис телефонної розмови з відповідачем, бо він мав місце вже після смерті спадкодавця.

Отже, суд приходить до висновку, що в ході вирішення спору факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцю не доведений, а відтак відсутні умови для задоволення позовних вимог на підставі частини 5 статті 1224 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.1217, 1223, 1224 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про усунення від права на спадкування.

Роз`яснити учасникам справи, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повідомити, що складання повного рішення відбулося - 07.09.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін