ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/196/20

Головуючий у першій інстанції - Луговець О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/856/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Онищенко О.І., Скрипки А.А.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається після досягнення нею вісімнадцятирічного віку,

місце ухвалення судового рішення - м. Борзна Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 29 квітня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягувати на її користь з ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше передбаченого чинним законодавством мінімуму до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась, що шлюб між її батьками розірвано у 2004 році, вона після досягнення повноліття продовжує навчатися в Ніжинському державному університеті ім. М. Гоголя на денній формі навчання на бюджетній основі, стипендії не отримує.

Посилається, що всі необхідні їй витрати здійснює мати ОСОБА_3 , але цих коштів не вистачає й вона потребує матеріальної допомоги (на проїзд, проживання, одяг, харчування, підручники), тоді як батько ОСОБА_2 не надає ніякої матеріальної підтримки, не працює, є інвалідом, має аліментні зобов`язання перед сином від другого шлюбу.

Вказує, що відповідач добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому вона вимушена звернутись до суду.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її навчання, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05 березня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до 30 червня 2022 року, за вирахуванням часу канікул.

В задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача 1/3 частину його доходів, посилаючись на те, що визначений судом розмір аліментів не відповідає її матеріальним потребам.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що судом першої інстанції не було враховано отримання відповідачем плати від здачі в оренду земельної ділянки у розмірі 7000 грн., неофіційне працевлаштування та отримує дохід, а тому має можливість сплачувати їй більше 500 грн.

Наголошує, що після досягнення нею повноліття виплата державної соціальної допомоги дітям - інвалідам припинена, рівень її життя значно погіршився, але суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і визначений судом розмір аліментів не компенсує її реальні витрати.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавався.

Згідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із розміру матеріального забезпечення дитини та її батьків, їх сімейного становища, стану здоров`я та визнання відповідачем позову. За висновком суду, мінімальний розмір аліментів на дитину не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку передбачений ч.2 ст.182 СК України, стосується аліментних зобов`язань батьків стосовно неповнолітніх дітей й в силу вимог ст.199, 201 СК України не може поширюватися на відносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 2).

ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання за державним замовленням у Ніжинському державному університеті імені Миколи Гоголя (а.с. 3).

Згідно довідки виконавчого комітету Борзнянської міської ради Чернігівської області від 28.02.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1 (а.с. 5).

ОСОБА_1 має інвалідність 3 групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 26.03.2020 року (а.с. 30) та до березня 2020 року включно отримувала допомогу як особа з інвалідністю з дитинства у розмірі 1426 грн. 65 коп. (а.с. 32).

Встаовлено, що ОСОБА_1 навчаючись на денній формі навчання у Ніжинському державному університеті імені Миколи Гоголя отримує стипендію 1300,36 грн. (а.с. 31).

Після досягнення повноліття ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання до закінчення навчання.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За правилами статті 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи безстроково та не здатний до систематичної праціі (а.с. 25) і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. (а.с. 24).

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 отримує доходи від здачі земельної ділянки в оренду ПП «Артанія-Агро» (а.с. 33).

Окрім того, рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) на утримання неповнолытнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 18.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 29).

Апеляційний суд враховує, що у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечував і визнав його (а.с. 26).

З огляду на викладене, апеляційний суд знаходить, що ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно на утримання дочки, яка продовжує навчання.

Апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження фактичних щомісячних витрат, не доведено наявності чи відсутності доходу матері та не доведено потреби у наданні матеріальної допомоги у розмірі більшому, ніж визначено судом першої інстанції..

Окрім того, як убачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить визначити розмір стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліментів як 1/3 частину всіх його доходів, в той час як в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого судового засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як убачається із матеріалів справи, у суді першої інстанції ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 всіх видів його доходу У встановленому процесуальним законом порядку заява про збільшення позовних вимог нею не подавалась.

Апеляційний суд враховує, що згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, вимога ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача 1/3 частини від його пенсії та інших доходів не може бути розгляду апеляційним судом як така, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не приймає до уваги аргументи скарги про те, що судом першої інстанції не враховано доходи відповідача від його неофіційної роботи, оскільки належних і допустимх документальних доказів на підтвердження наявності та розміру неофіційних доходів у відповідача ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції і не представила апеляційному суду.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджується з визначеним розміром стягнутих з ОСОБА_2 аліментів, оскільки відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги. Визначений судом розмір допомоги відповідає викладеним у рішенні суду обставинам справи, є необхідним та достатнім.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та справедливого судового рішення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача та можливість відповідача надавати таку допомогу.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: