Справа № 761/2889/19
Провадження № 2/761/861/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання дій незаконними та відновлення становища, яке існувало до порушення,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ПКДНК, про визнання дій незаконними та відновлення становища, яке існувало до порушення, просить суд: визнати дії державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. з видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 18 - 501 від 06.06.2014 року; № 18 - 503 від 06.06.2014 року та № 18 - 432 від 09.06.2015 року у спадковій справі № 97/2012, відкритої за фактом настання смерті ОСОБА_3 , незаконним; відновити становище, що існувало до видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 18 - 501 від 06.06.2014 року; № 18 - 503 від 06.06.2014 року та № 18 - 432 від 09.06.2015 року у спадковій справі № 97/2012, відкритої за фактом настання смерті ОСОБА_3 , та скасувати їх.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у спадковій справі № 97/2012 відкритої після смерті ОСОБА_3 , було видано державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом: № 18-201 від 06.06.2014 року на Ѕ частку житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; №18 - 503 від 06.06.2014 року на земельну ділянку площею 0,1292 га за кадастровим номером: :21:023:0175 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; № 18-432 від 09.06.2015 року на земельну ділянку площею 0,10331 га з кадастровим номером: :21:023:0154. Разом з тим, позивач вказує, що державний нотаріус не мав законних підстав для передачі права власності на майно від спадкодавця по спадковій справі №97/2012, оскільки, право на спадщину за вказаним майном також мала позивачка, а тому державний нотаріус порушив положення ЗУ «Про нотаріат», ЦК України, а в наслідок його дій видані ним свідоцтва про право на спадщину №18-501 та №18-503 є незаконними. За таких обставин, а також посилаючись на порушення своїх законних прав, як спадкоємця, позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою від 13.02.2019 року було відкрито провадження в справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.

25.03.2019 року через канцелярію суду третя особа ОСОБА_2 подала пояснення, в яких виклала свої заперечення щодо задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 28.10.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановлений законом порядок, про причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Перша київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, свого представника для участі у справі не направив, однак до суду надійшла зава про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, у спадковій справі № 97/2012 відкритої після смерті ОСОБА_3 , було видано державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом: № 18-201 від 06.06.2014 року на Ѕ частку житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; №18 - 503 від 06.06.2014 року на земельну ділянку площею 0,1292 га за кадастровим номером: :21:023:0175 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; № 18-432 від 09.06.2015 року на земельну ділянку площею 0,10331 га з кадастровим номером: :21:023:0154.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, в обґрунтування своїх позовних вимог, посилалася на те, що при вчиненні державним нотаріусом нотаріальних дій, а саме при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 18-201 від 06.06.2014 року, №18 - 503 від 06.06.2014 року та № 18-432 від 09.06.2015 року, було порушено вимоги ЗУ «Про нотаріат» та ЦК України, оскільки відповідач не звернув увагу на той факт, що позивачка має право на спадкове майно, а тому вказані свідоцтва вважає незаконними.

Однак, з аналізу змісту позову вбачається, що фактично позивачка не погоджується з фактом видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 18-201 від 06.06.2014 року, №18 - 503 від 06.06.2014 року та № 18-432 від 09.06.2015 року, а саме фактично їх оспорює, а отже нотаріус є неналежним відповідачем у вказаних спірних відносинах, оскільки по перше він є працівником юридичної особи, а саме Першої київської державної нотаріальної контори, яка має відповідати за дії своїх працівників, а по друге в нотаріуса, як несамостійного суб`єкта права, відсутня юридична зацікавленість у результаті вирішення даної справи судом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 визначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Відповідно до правової позиції викладеної в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.12.2007 року у справі № 6-16344св 07 вбачається, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинення нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статтей 30, 34, 35 ЦК України (в ред. яка діяла на час вчинення нотаріальних дій) не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізація ухваленого в ній рішення.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У відповідності до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачки необхідно відмовити, оскільки вимоги з якими вона звернулась пред`явлено до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Перша київська державна нотаріальна контора, про визнання дій незаконними та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: