Справа № 368/115/20
Рішення 2/368/241/20

Іменем України

"20" лютого 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу в загальному позовному провадженню за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 57 від 28.07.2012 року розірвати, її прізвище залишити « ОСОБА_1 », обґрунтовуючи позов наступним.

З відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 28.07.2012 року, який того ж дня був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 57 від 28.07.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому питання розірвання шлюбу неможливо вирішити позасудовим способом.

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У них різні погляди на життя і сімейні цінності, тому це призвело до розпаду сім`ї. Сімейне життя розладналося ще з початку літа 2019 року, тобто більше півроку тому.

Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться з кінця 2019 року. Хоч відповідач і проживає з нею в одній квартирі, але вона з ним не підтримує ніяких стосунків і фактично їхня сім`я вже розпалася.

Наданий час вони втратили один до одного почуття любові і поваги та стали повністю чужими людьми.

Їхня сім`я вже не існує, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох сторін, а саме головне інтересам дитини. Підстав для примирення не вбачає.

Спору про поділ майна немає. Існує також домовленість про те, що дитина залишається проживати з нею, а батько, тобто відповідач, зможе з нею спілкуватися згідно спільної домовленості та надавати матеріальну допомогу.

Про її намір розірвати їхній шлюб вона повідомила відповідача і він з цим погодився. Тому, фактично дане рішення розірвати їхній шлюб є їхнім спільним.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одною з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу .

Відповідно до ч. 1. ст.. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, якій просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, подавши до суду заяву, якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

У разі неявки всіх учасників справи у підготовче засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України).

Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 28 липня 2012 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, про що було зроблено актовий запис під № 57.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні.

Подружжя спільного господарства не ведуть, позивач має бажання розірвати шлюб та відповідач проти цього не заперечує.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі ОСОБА_1 .

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про судовий збір», керуючись ст. ст. 251-265, 293 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ), та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кагарлик Кагарлицького району Київської області), який був зареєстрований 28 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 57 - розірвати.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі ОСОБА_1 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне текст судового рішення суду складено 20.02.2020 р.

Суддя І.І. Шевченко