Провадження №22-ц/812/1241/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

за участі позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Мотельчук Ю.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/64/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Мотельчук Юлії Ігорівни на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича у приміщенні цього суду 20 травня 2020 року, повний текст якого ухвалений 22 травня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

У січні 2020 р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мотельчук Ю.І. звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що 30 грудня 1997 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули права спільної часткової власності, по 1/2 частки кожний, на квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - бабуся позивачки, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яку прийняла позивачка, звернувшись до нотаріуса у визначений законом строк. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого заповідала належне їй майно позивачці. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яку прийняла позивачка, звернувшись до нотаріуса у визначений законом строк. На даний час позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Постановами приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвої В.В. № 402/02-31 від 07 листопада 2019 р. та № 403/02-31 від 07 листопада 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належні кожному із померлих 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , при цьому приватний нотаріус Валієва В.В., серед іншого, зазначила, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Посилаючись на те, що відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно перешкоджає ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі: 1/2 частка після смерті ОСОБА_3 за заповітом та 1/2 частка після смерті ОСОБА_4 за законом.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, відзив щодо позовної заяви відповідачем не надавався.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки - адвокат Мотельчук Ю.І. вказує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання права власності за законом на 1/2 частки на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що спадкодавець ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом з позивачкою у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи, зокрема, її поясненнями в якості свідка. Також нею надані грунтовні пояснення щодо проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю протягом періоду, що перевищує 5 років. Суд також не взяв до уваги, що одним із способів підтвердження місця постійного проживання є відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання. Крім того, підставою для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії була відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно, а не необхідність встановлення факту спільного проживання позивачки та спадкодавця.

Відповідач правом на відзив не скористалася.

Рішення суду в частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 не оскаржується і предметом апеляційного перегляду не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка переглядається, відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності (у рівних частках) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане 30 грудня 1997 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В.В. заведена спадкова справа № 6/2019 на підставі заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2019 року (а.с. 41-77).

За життя ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_1 , яка є її онукою, про що склала 23 жовтня 2018 року заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. (а.с. 49).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який заповіту не залишив. Після його смерті приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В.В. заведена спадкова справа № 6/2019 на підставі заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2019 року (а.с. 28-40).

ОСОБА_1 не є родичкою спадкодавця ОСОБА_4 .

Звертаючись з позовом щодо визнання права власності на Ѕ частину спірної квартири, яка належить спадкодавцю ОСОБА_4 , ОСОБА_1 посилалась на те, що є його спадкоємцем четвертої черги, а інших спадкоємців він не має.

При цьому, в позові позивач жодним чином не обґрунтовувала, чому вона вважає себе спадкоємцем четвертої черги.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 стаття 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як зазначено у статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка(чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

В силу положень ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з аналізу наведених положень закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин, змісту позовних вимог, позивачка мала в суді довести, а суд перевірити та встановити, що вона проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме, що вони спільно проживали впродовж вказаного періоду часу, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Між тим, як правильно встановив суд, позивачка, звертаючись з позовом не посилалася на проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю та не надала суду належних, допустимих, переконливих та достатніх доказів проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю.

Зокрема, суд вірно вважав, що одного факту реєстрації з особою за однією адресою не достатньо для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки таке проживання передбачає виконання особами прав та обов`язків, притаманних членам сім`ї.

Більш того, судом на підставі відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг від 19 квітня 2019 року № 19.03.03-12/2872 приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Валієвій В.В. (а.с. 40), інформаційної довідки № 238/01-03 від 27 березня 2020 року Миколаївського геріатричного пансіонату Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с. 90) встановлено, що ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав з 31 липня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто по дату смерті) у Миколаївському геріатричному пансіонаті. Такі фактичні обставини виключають проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 31 липня 2018 року до дня смерті останнього.

За такого суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведений факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому відмовив у задоволенні вимог про визнання права на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів, оскільки суперечать встановленим судом обставинам справи та вимогам закону, що регулюють спірні правовідносини.

Аргументи апеляційної скарги про те, що спадкодавець ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом з позивачкою у квартирі АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, тому що, як встановив суд, ОСОБА_4 з 31 липня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто по дату смерті) був зареєстрований та проживав у Миколаївському геріатричному пансіонаті. І така обставина позивачкою не спростована.

Також колегія суддів вважає, що одні лише пояснення позивачки стосовно проживання зі спадкоадвцем однією сім`єю не є достатніми доказами наявності між цими особами відносин, притаманних членам сім`ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність у спадкоємця відмітки в паспорті про реєстарцію місця проживання свідчить про проживання останнього зі спадкодавцем на момент смерті грунтуються на помилковому тлумаченні норм права, що регулюють прийняття спадщини спадкоємцями за законом четвертої черги, відповідно до яких необхідною умовою є не лише факт проживання спадкодавця та спадкоємця на час відкриття спадщини за однією адресою, але проживання саме однією сім`єю впродовж не менше п`яти років до дня відкриття спадщини.

Однак, матеріали даної справи свідчать, про те, що спадкодавець та позивачка на час відкриття спадщини мали різні місця проживання, а докази наявності між ними сімейних стосунків відсутні.

Щодо аргументів про те, що підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії була лише відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно, а не необхідність встановлення факту спільного проживання позивачки та спадкодавця, то таке не свідчить про доведеність таких обставин, які є необхідними для спадкування за законом спадкоємців четвертої черги.

Оскільки рішення судом першої інстанції постановлено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги та положення статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачку, тому відсутні передбачені законом підстави для їх розподілу апеляційним судом.

Враховуючи, що рішення суду про відмову у позові залишається без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мотельчук Юлії Ігорівни залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 08 вересня 2020 року