ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/718/20 Справа № 199/2731/19 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів (а.с. 1-5).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 січня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% податкового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Утім, відповідачем подано позовну заяву про зменшення розміру аліментів, у зв`язку зі зміною сімейного стану, а саме видачею судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання спільної дитини ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але станом на час подачі позовної заяви, рішення по справі не ухвалено. В обгрунтування свого позову посилалась на погіршення її стану здоров`я, як одержувача аліментів, що призвело до погіршення її матеріального стану, оскільки вимушена була змінити роботу на менш оплачувану.

Просить змінити розмір стягнутих аліментів та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/10 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі /а.с. 99-100/.

ОСОБА_1 з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим винесено необґрунтоване рішення /а.с. 104-110/.

ОСОБА_2 скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% податкового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Під час проходження військової служби у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, що підтверджується відповідними медичними довідками, виписками тощо, у зв`язку з чим остання вимушена була звільнитись з військової служби та влаштуватись на роботу з нижчим заробітком, що призвело і до погіршення її матеріального стану.

Спільний їх з відповідачем син ОСОБА_3 , також має проблеми зі здоров`ям.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами позивач довела, що її матеріальний стан та стан здоров`я погіршилися, доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі суду не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції при збільшені розміру частки (доходу), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, в першу чергу, діяв передусім в інтересах дитини, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя, а також врахував зміну матеріального стану та стан здоров`я платника аліментів.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що враховуючи той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із позивачем і дає суду підстави для висновку, що основне навантаження щодо виконання батьківських обов`язків, припадає саме на позивача, оскільки матеріальне забезпечення дитини є лише однією із обов`язків батьків, серед інших - виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя, тощо.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Доводи заявника стосовно того, представниками позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не надано жодного відповідного документу, який би підтверджував рішення позивача, реалізувати своє право на звернення з позовом до суду не самостійно, а через представника, а також того, що представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мали права підпису позову та представляти інтереси позивача у даній справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та нормами діючого законодавства, а саме: ч. 2 ст. 60 ЦПК України.

Доводи заявника стосовно наявності у нього іншої дитини на яку з нього стягуються аліменти, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дана обставина не є беззаперечною підставою для відмови у збільшені розміру аліментів та не підтверджує факту неспроможності його сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки заявником не підтверджено належними доказами погіршення його матеріального становища у зв`язку з цим. Крім того, в матеріалах справи наявне рішення суду за позовом заявника щодо зменшення розміру аліментів, в обгрунтування його він посилався на дану обставину, однак у задоволенні його позовних вимог було відмовлено.

Доводи заявника стосовно того, що він офіційно не працевлаштований, колегією суддів не береться до уваги, оскільки заявником не наведено жодної обставини та не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин за яких він не має можливості офіційно працевлаштуватися. Крім того, в матеріалах справи наявне рішення по справі № 199/188/19, яким встановлено, що відповідач працює в РФ та отримує заробітну плату.

Доводи заявника щодо наявності проблем із зором та надання довідки про наявність в нього інвалідності, колегією суддів не береться до уваги, оскільки заявником не надано доказів того, що наявність проблем із зором та встановлення з цього приводу йому інвалідності потребує постійних затрат на лікування та призводить до погіршення його матеріального стану.

Доводи заявника стосовно того, що погашення ним заборгованості по сплаті аліментів свідчить покращення матеріального стану позивача, є безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, сплата аліментів є його батьківським обов`язком, який він тривалий час не виконував, що і призвело до наявності заборгованості.

Доводи заявника стосовно того, що він витрачає на дитину більше ніж позивач, колегією суддів не береться до уваги, оскільки ним не надано доказів на підтвердження цього.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров