ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 613/995/15-ц

Провадження № 22-ц/818/336/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання недійсними договорів дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року, ухвалене суддею Шалімовим Д.В.,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просили визнати недійсними договори дарування нерухомого майна: ѕ частини кафе за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частина будинку за адресою: АДРЕСА_2 укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; застосувати наслідки недійсності правочинів, а саме договорів дарування нерухомого майна.

Позов мотивований тим, що на розгляді Богодухівського районного суду Харківської області знаходилась цивільна справа № 613/459/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про стягнення коштів за розписками договорами та збитків, завданих невиконанням зобов`язання на загальну суму 692 719 грн. 82 коп. У приватній власності ОСОБА_3 знаходиться: ѕ частини кафе за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частина будинку за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачами, а також з метою уникнення можливого подальшого звернення стягнення на належне їй майно, 15 червня 2015 року подарувала його ОСОБА_4 , про що у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було складено два договори дарування нерухомого майна. Дані правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки вони укладалися з метою уникнення боргових зобов`язань перед позивачем, а тому договори дарування нерухомого майна є недійсними.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 15 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ѕ частки будівлі кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., та зареєстрований в реєстрі за №2016.

Визнано недійсним договір дарування від 15 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на Ѕ частку будинку АДРЕСА_2 що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., та зареєстрований в реєстр/і за №2018. Застосовано до договору дарування ѕ часток будівлі кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , від 15 червня 2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за №2016, наслідки недійсності правочину, а саме: повернути у власність попереднього власника ОСОБА_3 ѕ частки будівлі кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосовано до договору дарування Ѕ частки будинку АДРЕСА_2 від 15 червня 2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за №2018, наслідки недійсності правочину, а саме: повернути у власність попереднього власника ОСОБА_3 Ѕ частку будинку АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судово - технічної експертизи документів в сумі 1 980 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на проведення судово - технічної експертизи документів в сумі 4 576 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5 подарувала нерухоме майно своїй дочці ОСОБА_4 з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача. Зазначає, що подарувала нерухоме майно ОСОБА_4 для погашення боргу, який взяла ще у 2011 році, тому твердження позивачів про недійсність вказаного правочину є хибними. ОСОБА_4 зареєструвалась та проживає у спірному будинку. Вважає, що вона вільна розпоряджатись своїм майном на свій власний розсуд навіть за відсутності комерційних відносин з ОСОБА_4 . Суд незаконно прийняв як доказ твердження позивачів про договір дарування, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у червні 2015 року. Докази про укладення договору дарування для уникнення від подальшого звернення стягнення відсутні.

Представником ОСОБА_1 до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором дарування частини житлового будинку від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., ОСОБА_3 , 1967 року народження подарувала, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла у дар Ѕ частку будинку АДРЕСА_2 . Даний договір зареєстровано в реєстрі за № 2018.

За договором дарування від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., ОСОБА_3 , 1967 року народження подарувала, безоплатно передала у власність ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належні їй на праві приватної спільної часткової власності ѕ частки будівлі кафе, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір зареєстровано в реєстрі за № 2016.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2015 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., належить Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2015 року ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., на праві приватної власності належить 3/4 частини будівлі кафе, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розписки-договору від 20 вересня 2011 року, ОСОБА_3 , 1967 року народження, взяла у ОСОБА_6 , 1991 року народження, грошові кошти у сумі 14 000 доларів США. Термін розписки-договору дійсний три роки, а саме до 20 вересня 2014 року. Даним договором передбачене повернення боргу у доларах США. Заклад розписки - ѕ частини кафе за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 зобов`язалась, що у випадку, якщо не поверне кошти вчасно, а саме до 20 вересня 2014 року, то до 01 вересня 2015 року подарує ОСОБА_6 заклад позики - ѕ частини кафе за адресою: АДРЕСА_1 ; Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 17 вересня 2015 року № 02-31/514, ОСОБА_4 , 1991 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та має наступний склад сім,ї: донька ОСОБА_7 , 2010 року народження, син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та чоловік ОСОБА_9 , 1987 року народження, який проживає в будинку без реєстрації.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року (справа № 613/459/15-ц), присуджено до стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою-договором від 19 вересня 2011 року у розмірі 151 778 грн 14 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 19 128 грн 18 коп., всього 170 906 грн 32 коп.; присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму боргу за розпискою договором від 19 серпня 2012 року у розмірі 217 924 грн 70 коп. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 23 114 грн 89 коп., всього 241 039 грн 59 коп.

Згідно з висновком судово-технічної експертизи документів № 24810/9704 від 03 травня 2018 року, встановити давність (конкретну дату) складання «Розписки-Договору» від 20 вересня 2011 року, а саме виконання рукописних записів та підписів, що нанесені пастою (пастами) для кулькових ручок в наданому на дослідження документі, який починається словами «Розписка Договор село Кленове Богодухівський район Харківська область Україна дві тисячі одинадцятого року вересня місяця двадцятого числа Я, ОСОБА_3 », та закінчується словами « ОСОБА_10 Підпис підпис ОСОБА_6 », не представилося можливим через відсутність у Харківському НДІСЕ спеціального обладнання». Встановити у якому році виготовлено папір наданого для дослідження документа «Розписки Договору» від 20 вересня 2011 року та паста для кулькової ручки, за допомогою якої виконані текст та підписи для дослідження розписці, не представилось можливим.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 17 травня 2019 року № 21227/18-34, записи і підпис від імені ОСОБА_3 та підпис від імені ОСОБА_6 у розписці, датованій 20 вересня 2011 року, виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою (пастами), які на момент дослідження мають різні відтінки сірого кольору. На розписку, датовану 20 вересня 2011 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів. Відповісти на питання ухвали суду « - коли орієнтовно було складено ОСОБА_3 розписку від 20 вересня 2011 року про позику у ОСОБА_6 коштів у розмірі 14 000 доларів США» та «-чи відповідає дата, що зазначена у розписці від 20 вересня 2011 року, реальній даті її складання», не видається можливим, у зв`язку з тим, що на розписку, датовану 20 вересня 2011 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її реквізитів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Зазначену правову позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), вказавши при цьому, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).

При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Встановивши, що ОСОБА_3 , відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно своїй дочці, була обізнана про наявність невиконаних зобов`язань по поверненню позики та судового спору, передбачала можливе стягнення з неї заборгованості за договорами позики, колегія суддів вважає, що боржник усвідомлювала негативні наслідки для себе у випадку задоволення позовних вимог у справі № 613/459/15-ц та мала намір всупереч інтересам кредитора уникнути цих наслідків. Такі дії ОСОБА_3 не можна визнати добросовісними у розумінні пункту 6 частини першої та частини третьої статті 3 ЦК України.

При укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, дії сторін вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховування майна від звернення стягнення при виконанні в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 , отже правова мета оспорюваних договорів дарування є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі).

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, але зайво зазначив про відсутність у сторін договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника дій майнового характеру. З огляду на це, рішення суду підлягає зміні в частині мотивів.

Згідно із ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, вірним є висновок суду щодо необхідності покладення на відповідачів компенсації судових витрат.

Проте, судом не було враховано роз`яснень, що були надані судам абз. 6 у п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зі змінами та доповненнями, за яким солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

За проведення судово технічної експертизи документів від 03.05.2018 позивачем ОСОБА_1 було сплачено 1 980 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 990 грн з кожної на його користь. За проведення судово - технічної експертизи документів від 17.05.2019 позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було сплачено 4 576 грн., які підлягають стягнення з відповідачів у справі на користь позивачів по 2 288 грн з кожної.

Також, з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. сплачений позивачами при подачі позову до суду по 121 грн 80 коп. з кожної.

За правилами п. 4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, зміна судового рішення може полягати в зміні його мотивувальної частини.

З огляду на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позову, проте допустився помилки мотивуючи висновок про відмову у задоволенні позову та при розподілі судових витрат, то на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, змінює рішення в частині мотивів і розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року змінити в частині мотивів і розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судово - технічної експертизи документів по 990 (дев`ятсот девяносто) грн з кожної.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на проведення судово - технічної експертизи документів в сумі по 2 288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім)грн з кожної.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір по 121 (сто двадцять одна) грн 80 коп з кожної.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 24 лютого 2020 року