Справа № 212/5783/19
У Х В А Л А

04 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., за участю секретаря судового засідання Мігрін Н.С., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ.

Одночасно з поданням позову, ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 17 липн 2019 року була задоволена та накладено арешт на квартиру, загальною площею 62,6 кв. м, у тому числі житловою площею 38,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 1 поверсі 5-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 12,2 кв. м; 3-я кімната, площею 9,6 кв. м.; кухні, площею 7,9 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні (поєднаної), площею 1,0 кв. м; коридору, площею 8,0 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,9 кв. м; лоджією, площею 3,6 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; незавершене будівництво, яке складається з: Б - літньої кухні; В - сараю; Г - гаражу; Д - туалету; К - басейну; №1 - огорожі; №2 - воріт, та земельну ділянку, кадастровий номер :007:001:0002, площею 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль моделі ВАЗ 21103, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1499 см3, реєстраційним номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; причеп моделі ПР 500, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Крім того, забезпечено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2020 року ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року скасовано в частині задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 . Заяву про забезпечення позову в цій частині направлено до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову підтримала, просила задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 просить суд забезпечити позов, зокрема, шляхом заборони відповідачу відчужувати спірне майно, а саме - пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у відповідача ОСОБА_4 вказаного майна, а саме 100 бджолиних сімей, яке є предметом позовних вимог.

Згідно копії ветеринарно-санітарних паспортів станом на 30 вересня 2012 року, ОСОБА_4 був власником пасіки в кількості 19 бджолиних сімей, а станом на 05 липня 2019 року, власником 40 бджолиних сімей, які належали відповідачу, стала ОСОБА_5 .

Крім того, згідно копії ветеринарно-санітарних паспортів пасіки за адресою: АДРЕСА_2 а знаходяться бджолині сім`ї, які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На підставі вище викладено, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

Керуючись 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, шляхом заборони відчужувати пасіку, яка складається з 100 бджолиних сімей, та розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 07 лютого 2020 року.

Суддя О. Г. Пустовіт