ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4681/20 Справа № 198/217/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 60 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 , зобов`язалася повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 03 грудня 2028 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,90 % річних. Відповідно до умов договору погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 667,00 доларів США кожного місяця. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/2 від 04 грудня 2007 року, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. 03 лютого 2009 року між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 2 щодо зміни схеми погашення кредиту. Проте, всупереч умовам кредитного договору, з серпня 2014 року ОСОБА_1 не здійснює платежів на погашення кредиту та процентів, чим порушує взяті на себе зобов`язання. 09 вересня 2014 року відповідачам за первісним позовом було направлено вимоги про погашення заборгованості, однак, ці вимоги залишені без задоволення.

З урахуванням наведеного, Банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 24 лютого 2015 року становить: 1 782 704,69 грн, з яких: 52 679,17 доларів США заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ становить 1 493 352,59 грн, 8 732,17 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ становить 247 540,13 грн, а також 6 411,47 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 35 400,50 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним з моменту підписання.

Зустрічний позов мотивований тим, що при укладенні між нею та ПАТ «УкрСиббанк» кредитного договору № 0 та додаткових угод до нього банком допущено істотне порушення прав позичальника як споживача фінансових послуг через невиконання вимог законодавства щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору. В зв`язку з допущеними банком порушеннями ОСОБА_1 під час підписання договору була позбавлена можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для себе наслідки, які можуть настати через отримання кредиту на умовах, вказаних в договорі.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що при укладенні договору банком були допущені істотні порушення нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок споживчого кредитування фізичних осіб. Формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, а виконання договору направлено на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення непередбачуваних втрат у боржника.

Враховуючи наведене, позивачка за зустрічним позовом просила з урахуванням заяв про зміну підстав позову та відмови від частини позовних вимог, визнати договір про надання споживчого кредиту від 04 грудня 2007 року № 0 недійсним з моменту підписання.

Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним задоволено, а саме, визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 04 грудня 2007 року № 0, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний кредитний договір містить несправедливі умови, визначені ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року та обмежує права позивача як споживача фінансових послуг, у зв`язку з чим оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним. Також суд першої інстанції врахоувавши, що кредитний договір є недійсним з моменту його укладення, тому, як наслідок, недійсним є і договір поруки.

При цьому, відхиляючи доводи ПАТ «УкрСиббанк» щодо застосування строків позовної давності, суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_1 дізналась про порушення свого цивільного права лише після ознайомлення з позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитом та доданими до неї документами.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «УкрСиббанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних вимог відмовити.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що пунктом 10.13 кредитного договору визначено, що підписання кредитного договору позичальником свідчить про те, що всі умови договору позичальнику цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням кредитного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, апелянт зазначає, що висновком експерта встановлено, що відповідачка отримала кредитні кошти, що підтверджується заявою про видачу готівки від 04 грудня 2007 року, яка містить підпис останньої. До того ж, експертом було розраховано суму сплачених позичальником коштів у розмірі 50 046,29 доларів США. Також, апелянт зазначає, що судом помилково було визначено, що комісія сплачена ОСОБА_1 у сумі 4545,00 грн. є неправомірно нарахованою банком, оскільки Додаток №3 Додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту від 04 грудня 2007 року передбачено оплату комісій за надання кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний кредитний договір містить несправедливі умови, визначені ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року та обмежує права позивачки як споживача фінансових послуг. Також суд першої інстанції врахувавши, що кредитний договір є недійсним з моменту його укладення, вважав, що як наслідок, недійсним є і договір поруки.

При цьому, відхиляючи доводи ПАТ «УкрСиббанк» щодо застосування строків позовної давності, суд першої інстанції зауважив, що ОСОБА_1 дізналась про порушення свого цивільного права лише після ознайомлення з позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитом та доданими до неї документами.

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 60000,00 доларів США для придбання нерухомого майна.

Позичальник зі своєї сторони зобов`язалась повернути кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 03 грудня 2028 року. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, ОСОБА_1 повинна була сплатити проценти у розмірі 12,9 % річних. В подальшому розмір процентної ставки міг переглядатись банком за умови обов`язкового повідомлення про це позичальника.

Додатком № 1 від 04 грудня 2007 року до кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту, відповідно до якого визначили можливо допустимий розмір заборгованості на конкретну дату погашення чергового платежу по кредиту.

В цей же день між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, за якою погоджено додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» з позначенням щомісячних обов`язкових платежів по сплаті кредитної заборгованості, оплаті відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору.

03 лютого 2009 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди № 2 та № 3 до договору про надання споживчого кредиту, при цьому сторони домовились щодо зміни схеми погашення кредиту та про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 04 грудня 2007 року, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною.

Також в забезпечення виконання зазначених кредитних зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 04 грудня 2007 року укладено договір іпотеки № 0/1 нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року ОСОБА_1 належним чином не виконувались.

09 вересня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги за №№ 30-11/16149 та 30/11/16150 відповідно з вимогою погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання.

Станом на 24 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 1 782 704,69 грн, з яких: 52 679,17 доларів США заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ становить 1 493 352,59 грн, 8 732,17 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ становить 247 540,13 грн, а також 6 411,47 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 35 400,50 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи від 25 листопада 2016 року № 6/11.3/1533, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, за результатами судово-економічної експертизи підтверджується сплата коштів на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 грудня 2007 року, що відображено на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на загальну суму 50 046,29 доларів США та 1 354,80 грн. Крім того, на користь банку відповідно до квитанції № 60 від 04 грудня 2017 року сплачена комісія на суму 4 545 грн..

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на час укладення договорів) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 4 ст. 11 вказаного Закону у редакції, чинній на час укладення договорів, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (частина п`ята статті 11 Закону у редакції, чинній на час укладення договорів).

Статтею 18 Закону (у редакції, чинній на час укладення договорів) визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Колегією суддів встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивачка за зустрічним позовом на момент укладення оспорюваного договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконувала його умови.

Більш того, у висновку судово-економічної експертизи відсутня категорична відповідь щодо відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед банком.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про визнання недійсним договору поруки, оскільки такі вимоги про визнання договору поруки недійсним позивачем не заявлялись.

За змістом ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме ці положення, а не сам договір, проте судом першої інстанції не встановлено, які саме умови є такими, з якими ОСОБА_1 не мала можливості ознайомитись, та як вони вплинули на можливість отримання нею кредитних коштів.

Відхиляючи доводи відповідача за зустрічним позовом щодо пропуску позивачкою позовної давності, суд першої інстанції залишив поза увагою, що датою початку перебігу позовної давності є дата укладення кредитного договору, оскільки саме з цього часу існує правочин, а його зміст є погоджений сторонами і у сторін на підставі умов договору (змісту правочину) виникають взаємні права та обов`язки.

А тому, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачка за зустрічним позовом дізналась про своє порушене право з моменту ознайомлення з позовною заявою Банку про стягнення кредитної заборгованості, залишивши поза увагою, що з умовами кредитного договору ОСОБА_1 погодилась, підтвердивши зазначене власним підписом, жодних заперечень щодо неналежності їй підпису, яким засвідчено кредитний договір матеріали справи не містять. Натомість, з позовом про визнання недійсним кредитного договору з підстав невідповідності положенням ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів позивачка за зустрічним позовом звернулась після пред`явлення до неї позову кредитором про стягнення відповідної заборгованості.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, з підстав пропуску останньою строків позовної давності.

При цьому, враховуючи факт неналежного виконання ОСОБА_1 взятих кредитних зобов`язань, керуючись ст.ст. 546, 1054, 1048, 1049, 1050 ЦК України колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог банку та стягнення на його користь в солідарному порядку з відповідачів виниклої заборгованості, яка станом на 24 лютого 2015 року становить 1 782 704,69 грн..

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі не встановив фактичні обставини, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог та відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог та задоволення позовних вимог Банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" підлягає стягненню судовий збір по 7 734,30 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 грудня 2007 року в розмірі 1 782 704,69 грн. з яких: 52 679,17 дол. США, що за курсом НБУ становить станом на 24.02.2015 року 1 493 352,59 грн., - кредитна заборгованість, 8 732,17 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.02.2015 року становить 247 540,13 грн., - заборгованість за процентами, 6 411,47 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту, 35 400,50 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

В задоволенні зустрічним вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судовий збір по 7 734,30 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко