Справа №:755/2115/13- ц
Провадження №: 6/755/98/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

заявника - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В.,

представника стягувача - Іванюка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, -

у с т а н о в и в:

24.12.2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, у якому приватний виконавець просить суд:

- визначити частку боржника ОСОБА_1 у розмірі ј частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 32,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частина якого належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Каплун Ю.В. за № 6316;

- визначити частку боржника ОСОБА_1 у розмірі ј частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 33,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Ѕ частина якого належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Каплун Ю.В. за № 6318;

- визначити частку боржника ОСОБА_1 у розмірі ј частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 134,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , Ѕ частина якого належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Каплун Ю.В. за № 6320;

- визначити частку боржника ОСОБА_1 у розмірі Ѕ частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: машиномісця в підземному паркінгу (гараж) АДРЕСА_10 загальною площею 19 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2015, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Постол Н.І. за № 145;

- визначити частку боржника - ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: групи приміщень АДРЕСА_9 (в літ. А) загальною площею 88,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , 1/3 частина яких належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 30.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом КМНО округу Гончар Т.В. за № 1945;

- визначити частку боржника ОСОБА_1 у розмірі Ѕ частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: транспортного засобу Nissan Leaf, 2016 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_6, VIN: № НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 01.03.2019;

- визначити частку боржника ОСОБА_1 у розмірі Ѕ частини у спільному сумісному майні подружжя, а саме: транспортного засобу Toyota Camry, 2011 року випуску, ДІІЗ: НОМЕР_3 , VIN: № НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 12.05.2011;

- накласти арешт на ј частину нежитлового приміщення загальною площею 32,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

- накласти арешт на ј частину нежитлового приміщення загальною площею 33,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

- накласти арешт на ј частину нежитлового приміщення загальною площею 134,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

- накласти арешт на Ѕ частину машиномісця в підземному паркінгу (гараж) АДРЕСА_10 загальною площею 19 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

- накласти арешт на 1/6 частину групи приміщень АДРЕСА_9 (в літ. А) загальною площею 88,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

- накласти арешт на Ѕ частину транспортного засобу Nissan Leaf, 2016 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_6, VIN: № НОМЕР_2 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;

- накласти арешт на Ѕ частину транспортного засобу Toyota Camry, 2011 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_5 в порядку визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вимоги подання мотивовано тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. перебуває ВП №56903787 з примусового виконання виконавчого листа №755/2115/13-ц від 20.03.2015, що видав Дніпровський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ІНГ Банк Україна» заборгованості за Договором іпотечного кредиту від 07.07.2008 року в сумі 165138,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2013 року складає 1319950,27 грн, пені в розмірі 8186,86 грн. та судового збору в розмірі 3441,00 грн. Постановою приватного виконавця від 01.08.2018 відкрито ВП №56903787 з примусового виконання виконавчого листа №755/2115/13-ц від 20.03.2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва та зобов`язано боржника подати протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно і попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Крім того, постановою приватного виконавця від 01.08.2018 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Вказані документи 02.08.2018 року рекомендованим листом направлено на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_7 . Боржнику відомо про відкрите виконавче провадження, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. В ході примусового виконання приватним виконавцем встановлено, що боржник перебуває шлюбі з ОСОБА_2 , якій належить на праві власності рухоме та нерухоме майно, набуте нею за час шлюбу та яким вона, відповідно, володіє спільно з боржником. Станом на теперішній час у власності боржника не було виявлено коштів, рухомого та нерухомого майна, достатніх для повного виконання рішення суду, вжитими заходами не вдалось примусово виконати рішення суду фактично в повному обсязі, що вказує на необхідність визначити частку майна боржника у майні, яким він володіє спільно зі своєю дружиною ОСОБА_2 , з метою звернення стягнення на його частку в рахунок погашення боргу. Листом №2887/03-01-44 від 14.08.2018 ВДРАЦС Управління державної реєстрації ГУЮ у м. Києві повідомив, що боржник ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується наявністю в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про шлюб, складеного Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві 19.06.2003 за № 724. Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, шлюб між зазначеними особами станом на теперішній час не розірваний. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_2 належать на праві власності зазначені у поданні об`єкти нерухомого майна. Крім цього, у провадженні приватного виконавця перебувало ВП №60175050, і в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби, які вказані у поданні. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Виходячи з презумпції виникнення права спільної сумісної власності, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте в шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України таке майно вважається таким, що належить подружжю - дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Якщо майно придбане під час шлюбу, а реєстрація прав на нього здійснена лише на ім`я одного з подружжя, це не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності. Якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано, наприклад, лише дружину, це ще не значить, що вона є одноосібним власником майна, на відміну від майна, яке є особистою приватною власністю одного з подружжя з підстав, визначених законом. З огляду на викладене, все зазначене майно придбане ОСОБА_2 в період шлюбу з боржником ОСОБА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з якого необхідно виділити частку боржника, з метою подальшого звернення стягнення на вказану частку та виконання судового рішення. У ході примусового виконання приватним виконавцем встановлено факти порушення боржником вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», що виразились у вчиненні ним дій, які ускладнюють та унеможливлюють виконання рішення суду. Зазначені факти встановлені ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року у справі №755/2115/13-ц, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. А також умисне ухилення від виконання рішення суду підтверджується змістом постанови Київського апеляційного суду від 07.10.2019 року у справі №755/5409/19. Враховуючи, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду та здійснює дії, що перешкоджають його виконанню, а виявленого приватним виконавцем майна недостатньо для задоволення вимог стягувача у повному обсязі, необхідно виділити частку майна боржника у спільній сумісній власності подружжя. Обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Крім того, з огляду на приписи ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 3 ЦПК Украйни цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття в межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. В п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін. Обґрунтовуючи свої вимоги приватний виконавець посилаються також на положення ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», зміст рішень Європейського суду з прав людини у справах «Півень проти України», «Янголенко проти України», «Шмалько проти України», «Бурдов проти Россії», «Чіжов проти України», а також вказує, що Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий захист. Обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційно права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. Нормативно-правове обґрунтування подання мотивоване положеннями ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18, п. 1, ч. 1 ст. 10, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 443 ЦПК України та приватний виконавець вказує, що за таких умов має право звернутися до суду з поданням про визначення частки майва боржника, що набуте подружжям за час шлюбу, оскільки це майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини. Посилаючись на положення ст. 370 ЦК України приватний виконавець зазначає, що за загальним правилом частки кожного із подружжя у спільній сумісній власності є рівними. Ураховуючи положення ст.ст. 60, 61, 63 СК України приватний виконавець вказує, що все майно, яке було набуте за час шлюбу боржником та дружиною боржника є їх спільною сумісною власністю незалежно від того за ким воно було зареєстровано. Станом на теперішній час рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2014 року у справі №755/2115/13-ц, яке набрало законної сили 24.06.2014, боржником не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, чим порушено вимоги чинного законодавства України. При цьому, приватним виконавцем вжито вичерпних заходів, направлених на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва. Вжитими приватним виконавцем заходами не вдалось виконати вказане судове рішення, тому з метою повного та своєчасного виконання рішення суду необхідно виділити частку майна боржника, яким він володіє спільною зі своєю дружиною ОСОБА_2 , поскільки невиконання рішення суду тривалий час, завдає шкоди інтересам стягувача ПАТ «ІНГ Банк України». Посилаючись на положення ст.ст. 267, 431 ЦПК України приватний виконавець зазначає, що для забезпечення виконання судового рішення, з метою недопущення відчуження майна дружини боржника ОСОБА_2 , яке належить їй на праві власності, необхідно накласти арешт на визначені частки майна боржника у зазначеному майні.

22.01.2020 року до суду надійшов відзив боржника щодо подання приватного виконавця, у якому боржник просить відмовити у задоволенні подання посилаючись на те, що в ході здійснення виконавчого провадження було арештовано та висталено на продаж належну боржнику квартиру АДРЕСА_8 . Оскільки вказана квартира не була реалізована, стягувач вирішив залишити її за собою в рахунок погашення частини боргу у сумі 715540,00 грн. Крім того, в межах виконавчого провадження була арештована та реалізована належна боржнику земельна ділянка в с. Рожни, Броварського району, Київської області за ціною 256970,00 грн. Отже, на теперішній час на користь стягувача вже стягнуто 972510,00 грн. Також, виконавець арештував на виставив на примусову реалізацію земельну ділянку в с. Рожни, Броварського району, Київської області з одноповерховим садовим будинком з господарськими будівлями та спорудами за ціною 2004130,00 грн., однак вказані торги на даний час зупинено на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2019 року. Крім того, стягувачем ініційовано спір щодо визнання недійсним одговору дарування кв. 16 по вул. Данькевича Костянтина, 12 у м. Києві , яку боржник подарував своїй матері. Також стягувач визнав недійсним договір дарування кв. 39 по бул. Перова, 25а в м. Києві , що підтверджується копією постанови Київського апеляційного суду у справі №755/5424/19. Боржник вказує, що вартість зазначеного майна перевищує суму боргу і дає можливість стягувачу в повному обсязі задовольнити свої інтереси, тому необхідності у визначенні частки майна боржника немає. На думку боржника, виділення частки та звернення на неї стягнення призведе до порушення прав його дружини і третіх осіб, з якими вона має правовідносини з приводу зареєстрованого на неї майна. Боржник зазначає, що на теперішній час у його власності перебуває кв. 39 по бул. Перова, 25а в м. Києві і виконавець ще не звернув на неї стягнення, тому не можливо встановити чи покриває її вартість непогашений залишок боргу. Крім того, боржник вказує, що лишається невирішним питання щодо його права власності на земельну ділянку в с. Рожни, Броварського району, Київської області з одноповерховим садовим будинком з господарськими будівлями та спорудами, реалізація якої на даний час зупинена, і у разі якщо суд визнає боржника власником цих нерухомих об`єктів, за їх рахунок також можливо буде задовольнити вимоги стягувача. На думку боржника, лише після вирішення спорів стосовно зазначеної земельної ділянки та квартири по вул. Костянтина Данькевича , можливо буде встановити дійсний обсяг його майна та вартість цього майна, і лише у разі неможливості повного погашення боргу за рахунок майна боржника, суд матиме можливість встановити наявність або відсутність підстав для задоволення подання виконавця щодо визначення частки у спільній сумісній власності. Боржник зазначає, що визначення його частки у спільній сумісній власності ставить під загрозу право власності, поскільки допускає можливість звернення стягнення на визначені частки, незважаючи на те, що майна, яке вже було реалізоване, та майна спори щодо якого ще тривають, більш ніж достатньо для задоволення вимог стягувача. Будь-яке втручання у право особи на мирне володіння майном та обмеження цього права становитиме порушення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом». Посилаючись на положення п. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зазначає, що цією нормою чітко передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, тому виділ його частки у спільній сумісній власності створює небезпеку свавільного втручання у право власності та дає потенційну можливість звернути стягнення на його майно понад розмір зобов`язань боржника за виконавчим документом. На думку боржника, враховуючи те, що спірного майна цілком достатньо для задоволення вимог стягувача в повному обсязі, підстава для додаткового виділення часток у справі спільної власності відсутня.

22.01.2020 року до суду надійшли письмові пояснення стягувача зі змісту яких вбачається, що стягувач підтримує подання приватного виконавця та просить його задовольнити посилаючись на те, що станом на дату звернення приватного виконавця до суду, у власності боржника не виявлено коштів, рухомого та нерухомого майна, достатнього для повного виконання рішення суду, і вжитими заходами не вдалось фактично в повному обсязі виконати рішення суду, що вказує на необхідність задоволення подання приватного виконавця, з метою звернення стягнення на визначену частку для погашення заборгованості за виконавчим документом. Факт перебування боржника та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі підтверджено належним чином, а також належним чином підтверджено факт набуття цього майна за час шлюбу, при цьому законом встановлено презумпцію правового режиму спільної сумісної власності подружжя. Задоволення подання приватного виконавця не призведе до обмеження або звуження прав заінтересованої особи або боржника, щодо володіння, розпорядження або користування майном, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Наведене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду викладеними, зокрема, у постанові від 11.04.2018 року по справі №464/2227/17 та постанові від 25.04.2018 року у справі №534/795/14-ц. На підтримку подання приватного виконавця стягувач також посилається на зміст рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі «Чіжов проти України». За твердженням стягувача, при примусовому виконанні судового рішення приватним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника, при цьому боржник вчиняє дії, що унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення суду, зокрема, більше 5 років не здійснює дій спрямованих на виконання рішення суду, відчужив на користь своєї матері за договором дарування кв. 12 по вул. Данькевича, 16 в м. Києві , відчужив на користь своєї дружини автомобіль Рено, 2008 року виписку, і такі дії були вчинені під час дії арешту майна боржника. Крім того, під час дії арешту коштів, боржник зняв зі свого рахунку в АТ «УкрСиббанк» 12400,00 доларів США. Вказані обставини досліджувались судом під час вирішення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду та відображені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/2115/13. Вказана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.03.2019 року, у якій також зазначено про наявність в діях боржника намірів ухилитися від виконання судового рішення. За таких обставин стягувач вважає, що задоволення подання є адекватним ступенем втручання у права боржника та заінтересованої особи, узгоджується з положеннями національного законодавства, правовими позиціями Верховного Суду та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення. За наведених обставин стягувач просить задовольнити подання приватного виконавця, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ІНГ Банк Україна» судові витрати у розмірі 33700,00 грн.

22.01.2020 року до суду надійшло клопотання боржника про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.01.2020 року у задоволенні клопотання боржника про зупинення провадження у справі відмовлено.

Боржник та його представник в судове засідання не з`явились, при цьому до суду надійшло клопотання представника боржника про відкладення судового розгляду справи на іншу дату.

Протокольною ухвалою суду постановленою на місці у задоволенні відповідного клопотання відмовлено.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явились, до суду надійшло клопотання представника заінтересованої особи про відкладення судового засідання.

Протокольною ухвалою суду постановленою на місці у задоволенні відповідного клопотання відмовлено.

В судовому засіданні приватний виконавець підтримав своє подання, просить його задовольнити і додатково пояснив суду, що стягнення за виконавчим листом здійснюється в іноземній валюті і ним вживались усі належні заходи для повного виконання рішення суду, однак боржник ускладнює та унеможливлює виконання рішення суду, і такі факти встановлені рішеннями судів. Рішення суду не виконується понад 5 років, що є неприпустимим. Під час здійснення виконавчих дій було встановлено, що на дружину боржника зареєстровано низку майна, це майно придбане у шлюбі, тож для виконання рішення суду слід визначити частку боржника у цьому майні. На думку приватного виконавця, таке визначення частки не порушить прав боржника або його дружини. Під час виконання рішення суду, приватним виконавцем було звернуто стягнення на квартиру боржника по вул. Архітектора Ніколаєва , і поскільки цю квартиру не вдалось реалізувати, стягувач залишив її за собою. Також приватний виконавець вчиняв дії щодо продажу земельної ділянки у с. Воропаєв, однак цю земельну ділянку ніхто не придбав і стягувач не забажав залишити її за собою, тож земельна ділянка була знята з торгів. В с. Рожни одну земельну ділянку вдалось реалізувати, а іншу земельну ділянку в с. Рожни з незареєстрованим у встановленому законом порядку будинком було виставлено на торги, однак торги зупинені на підставі ухвали суду. У власності боржника також знаходиться автомобіль Хюндай Соната, однак цей автомобіль перебуває у розшуку і розшукати його не вдалось. Виконати рішення в повному обсязі не вбачається можливим, боржник весь час відчужує належне йому майно на своїх близьких родичів. Стосовно квартири по бул. Перова вже прийнято рішення не на користь боржника, а по квартирі по вул. Данькевича ще триває судовий спір. Боржник під час виконавчого провадження, також зміг зняти зі свого рахунку кошти у сумі 12 тис. доларів США.

Представник стягувача в судовому засіданні підтримав вимоги подання приватного виконавця з підстав викладених у письмових поясненнях, просить задовольнити подання та додатково пояснив суду, що задоволення подання не порушить прав заінтересованої особи, оскільки розглядається лише питання визначення частки майна боржника, а не звернення на неї стягнення чи реалізація майна. Навіть наявність обтяження майна не зупиняє відчуження боржником свого майна. Боржник сплачує кошти за отримання правової допомоги, при цьому заборгованості перед банком не сплачує. За твердженням представника, боржник є не добросовісним, оскільки рішення не виконане понад 5 років, низка його дій спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, також боржник систематично оскаржує всі дії приватного виконавця.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.03.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі №755/2115/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІНГ Банк Україна» заборгованості за договором іпотечного кредиту від 07.07.2008 року в сумі 165138,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2013 року складає 1319950,27 грн., пені у розмірі 8186,86 грн. та судового збору у сумі 3441,00 грн. (а.с. 11-12).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. від 01.08.2018 року відкрито ВП №56903787 (а.с. 15-16).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. від 01.08.2018 року у межах ВП №56903787 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с. 21-22).

За змістом наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - боржника за РНОКПП від 23.12.2019 року, виявлено земельну ділянку площею 0,1 га. (кадастровий номер :05:002:0176, за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни), квартиру 39 по бул. Перова, 25 а в м. Києві , квартиру 12 по вул. Данькевича Костянтина, 16 в м. Києві (а.с. 28-30).

Перебування боржника з 19.06.2003 року у зареєстрованому шлюбі з заінтересованою особою підтверджується Відділу державної реєстрації актів цивільного стану УДР ГТУЮ у м. Києві від 14.08.2018 року, Повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та копією Актового запису про шлюбу №724 (а.с. 33-38).

За змістом наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ОСОБА_2 за РНОКПП від 23.12.2019 року, виявлено: Ѕ приміщення 3 по вул. Каштанова, 5в в м. Києві ; Ѕ приміщення 2 по вул. Каштанова, 5в в м. Києві ; Ѕ приміщення 1 по вул. Каштанова, 5в в м. Києві; кв. 39 по бул. Перова, 25а в м. Києві ; машиномісце в підземному паркінгу (гараж) №28 в буд. 16 по вул. Данькевича Костянтина в м. Києві ; 1/3 в групі приміщень АДРЕСА_9 (в літ. А), в буд. 13/34 по вул. Межигірська в м. Києві (а.с. 42-44).

Також за даними Територіального сервісного центру МВС №8041 від 10.10.2019 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Ниссан, 2016 року випуску, та автомобіль Тойота, 2011 року випуску (а.с. 45-47).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах здійснення виконавчого провадження, стягувач залишив за собою належну боржнику квартиру АДРЕСА_8 , стартова ціна 715540,00 грн. (а.с. 132-135).

Також, відбулись торги по земельній ділянці кадастровий номер :05:002:0175 в с. Рожни, Броварського району, Київської області зв стартовою ціною 256970,00 грн. (а.с. 136).

Крім того, в межах вчинення виконавчих дій, приватним виконавцем виставлено на електронні торги земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0176, з земельними поліпшеннями у вигляді одноповерхового садового будинку з мансардою пл. 190 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами в с. Рожни, Броварського району, Київської області, зі стартовою ціною 2004130,00 грн. (а.с. 137).

Постановою Київського апеляційного суду від. 03.12.2019 року у справі №755/5424/19 задоволено позов АТ «ІНГ Банк Україна» та визнано недійсним договір дарування квартири 39 в буд. 25а по бул. Перова в м. Києві , укладений між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована) (а.с. 146-160).

Відповідно до положень ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За змістом ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику.

Здійснивши оцінку всіх встановлених у справі обставин та доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України в сукупності зі змістом ст.ст. 366, 371 ЦК України дає підстави для виноску про те, що при вирішенні питання стосовно визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, слід встановити, що у боржника відсутнє інше майно, на яке можу бути звернуто стягнення, що і призводить до необхідності примусового визначення судом відповідної частки боржника, і лише у такому випадку втрачання у мирне володіння майном, що передбачено ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є виправданим та допустимим.

Відповідні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №464/2227/17 та від 25.04.2018 року у справі №534/795/14-ц на які посилається стягувач у своїх письмових поясненнях.

Так, у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №464/2227/17 зазначено, що у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих листів про стягнення з боржника боргу, встановлено, що боржнику разом з іншими особами на праві спільної власності належить квартира, інше рухоме та нерухоме майно у боржника відсутнє. Встановивши, що боржник не працює та не має іншого рухомого чи нерухомого майна, на яке в подальшому можливо було б звернути стягнення, Апеляційний суд Львівської області погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №534/795/14-ц вказано, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що розмір заборгованості боржника перевищує вартість вже арештованого майна боржника та іншого майна у боржника не виявлено, тому державний виконавець має право виконати рішення суду за рахунок звернення стягнення на частку боржника у праві власності. Суди попередніх інстанцій, виходячи з того, що боржник має заборгованість та наявного у нього майна недостатньо для погашення цієї заборгованості в повному обсязі, дійшли обґрунтованого висновку про визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя для подальшого погашення заборгованості.

При цьому, в межах розгляду справи судом встановлено, що на час звернення з відповідним поданням до суду (24.12.2019 року), боржник мав майно на яке може бути звернуто стягнення, зокрема, це квартира 39 по бул. Перова, 25а в м. Києві , адже постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2019 року договір дарування цієї квартири боржником, був визнаний недійсним. В суді апеляційної інстанції представник стягувача був присутній, тож сторона виконавчого провадження достеменно знала про результат розгляду справи, постанова у якій набирає законної сили з часу її прийняття. В цілому ініціювання стягувачем зазначеного позову і мало на меті повернення квартири у власність боржника за для можливості звернення на неї стягнення за наявним боргом.

Крім того, в межах виконавчого провадження приватним виконавцем 31.05.2019 року винесено постанову про арешт земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0176, з земельними поліпшеннями у вигляді одноповерхового садового будинку з мансардою пл. 190 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами в с. Рожни, Броварського району, Київської області. Стартова ціна продажу 2004130,00 грн.

Приватний виконавець та боржник зазначають, що реалізація вказаної земельної ділянки на даний час зупинена на підставі ухвали суду, хоча належних даних про дійсну наявність такої обставини матеріали справи не містять, однак в цілому відповідне не дає підстав для висновку про те, що реалізація цієї земельної ділянки з метою виконання рішення суду є неможливою, адже за таких обставин лише за результатами розгляду справи, предметом якої є земельна ділянка, приватний виконавець матиме належні дані про те чи залишається вона у власності боржника.

У судовому засіданні приватний виконавець також зазначав, що боржник має транспортний засіб Хюндай Соната, який оголошений у розшук, однак до цього часу не розшуканий. При цьому, відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Натомість, відповідної постанови матеріали подання приватного виконавця не містять.

Отже, судом встановлено, що у боржника наявне інше майно на яке може бути звернуто стягнення, і яким боржник володіє особисто, а не разом з іншими особами. Відповідне вказує на передчасність вимог приватного виконавця.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається жодних належних доказів на підтвердження дійсного розміру існуючої заборгованості боржника перед банком на час звернення приватного виконавця із цим поданням. Адже, судом встановлено, що в рахунок боргу у межах здійснення виконавчого провадження вже було звернуто стягнення на одну квартиру боржника та на одну земельну ділянку. За відсутності належних письмових доказів (довідки, розрахунку заборгованості), розмір існуючої заборгованості ні чим не підтверджено, що в свою чергу призводить до відсутності підтвердження неможливості повного погашення боргу за рахунок власного майна боржника, яке не має режиму спільної власності.

Звертаючись до суду з відповідним поданням приватний виконавець просить суд визначити частку майна боржника стосовно п`яти об`єктів нерухомого майна та двох автомобілів, однак такий перелік майна, за відсутності підтвердження розміру заборгованості, не дає підстав для оцінки дотримання принципу співмірності відповідних заходів виконання рішення та розміру невиконаних вимог. В даному випадку, на переконання суду, втручання у право мирного володіння майном співвласників порушується за відсутності даних, на підставі яких можна дійти обґрунтованого висновку про те, що розмір та обсяг визначених часток майна боржника відповідатиме розміру заборгованості.

Безумовним є те, що рішення суду є обов`язковим та має бути у будь-якому випадку виконане добровільно боржником або ж у примусовому порядку, однак виконання рішення суду має відбуватись у порядку та у спосіб, передбачений законом. Неналежне виконання боржником свого обов`язку по виконанню рішення суду та ухилення від такого виконання, не передбачає законодавчого дозволу на здійснення примусового виконання рішення суду у спосіб, що не відповідає встановленим національним законодавством процедурам.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця в частині визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє зі своєю дружиною, суд також відмовляє і у задоволенні вимог подання про накладення арешту на визначені частки боржника. При цьому, така відмова пов`язана не лише із тим, що накладення арешту є похідною вимогою та залежить від вирішення питання про визначення судом частки боржника у спільному майні.

Як на підставу своїх вимог про накладення арешту приватний виконавець посилається на положення ст. 431 ЦПК України.

При цьому, за змістом ч. 6 ст. 431 ЦПК України, за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.

Однак, приватний виконавець не є особою на користь якої ухвалено рішення, тож відповідних повноважень в межах положень ч. 6 ст. 431 ЦПК України не має. Натомість виконавець накладає арешт самостійно, в межах здійснення виконавчих дій по примусову виконанню рішення суду у спосіб та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Безпідставними є посилання приватного виконавця у цьому питанні і на положення ст. 267 ЦПК України, оскільки даною статтею унормовано вжиття заходів для забезпечення виконання рішення суду одночасно з ухваленням такого рішення, про що зазначається у змісті рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 267, 353-355, 431, 443, 446 ЦПК України, ст.ст. 366, 371 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ІНГ Банк Україна», заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.01.2020 року.

Суддя -