Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2020 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Мазур К.П.

розглянувши у судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними, поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги до суду обґрунтувала тим, що 18 вересня 1983 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Сімейне життя в них не склалося, у 2019 році вони припинили подружнє життя, проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. Згоди щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто. За час перебування у шлюбі позивачем і відповідачем було придбано транспортні засоби HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску. Позивач просила поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право спільної сумісної власності на вказані транспорті засоби.

У судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги. З урахуванням того, що відповідач провів відчуження вказаних автомобілів без її згоди, ОСОБА_1 просила суд залучити до участі у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у якості третіх осіб, визнати недійсним Договори купівлі-продажу автомобілів, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортних засобів HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 2006 року випуску, на загальну суму 558 797,50 грн. (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 50 коп.), що є еквівалентом 20 750 доларів США, та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 02.09.2020 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, оскільки він поданий з порушенням строків, передбачених ч. 2 ст. 193 ЦПК України, та його копія не надіслана сторонам, що вимагає ст. 49 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники адвокати Виноградський А.П. та Кундеус С.І. позов підтримали повністю та наполягали на його задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Глушко О.І. позов визнав частково. Не заперечував той факт, що відчужені відповідачем транспортні засоби HONDACR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску, є спільним майном подружжя та були придбані сторонами під час шлюбу. Не визнав позов в частині вартості автомобілів, вважає їх вартість завищеною.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , будучи належно повідомленими про день розгляду справи у суді, викликалася повісткою під розпис та рекомендованим поштовим повідомленням, але в судове засідання не з`явилися, не повідомили про причини свої неявки. Тому суд, вирішив провести розгляд справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

18 вересня 1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом сільської ради с. Мазники Деражнянського району Хмельницької області, на підтвердження чого видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.09.1983 р.

У 2019 році шлюбні відносини фактично були припинені. Сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують.

За час перебування у шлюбі позивачем і відповідачем було придбано транспортні засоби: HONDACR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до Листа ТСЦ №0541 РСЦ МВС у Вінницькій області №31/2/0541-1166 від 05.03.2020 року та наданих копій договорів купівлі-продажу відповідачем було відчужено: транспортний засіб HONDA CR-V 2015 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_2 ,на підставі Договору купівлі-продажу №4023 від 10.09.2019 року ОСОБА_3 ; транспортний засіб RENAULT MASTER 2013 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_3 , на підставі Договору купівлі-продажу №327/19/004083 від 05.09.2019 року ОСОБА_4 ; транспортний засіб MERCEDES-BENZS PRINTER 211 2006 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_4 на підставі Договору купівлі-продажу №327/19/004418 від 22.11.2019 року ОСОБА_5 .

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частинами першою, другою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За змістом статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Враховуючи те, що предметом спору є транспортні засоби HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 2006 року випуску, тому правочин щодо їх відчуження виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди позивача як другого із співвласників, а відтак відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою визнання цього правочину недійсним.

Аналогічної позиції дотримується Касаційний цивільний суд Верховного суду у Постанові від 29.01.2020 року у справі № 205/1255/17-ц.

Позивачем будь-яка згода на відчуження транспортних засобів, що перебувають у спільній власності подружжя, не надавалася, а відтак укладені відповідачем договори купівлі-продажу транспортних засобів мають бути визнані судом недійсними.

Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Касаційним цивільним судом Верховного суду у Постанові від 03.05.2018 року у справі №755/20923/14-ц зазначається, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року, справа № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Середня ринкова вартість транспортного засобу HONDA CR-V 2015 року випуску на момент подання даної заяви за даними сайту http//: auto.ria.comстановить 535 907,00 грн (п`ятсот тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сім гривень 00 коп.), що є еквівалентом 19 900 доларів США.

Позивач має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що дорівнює 267 953,50 грн. (двісті шістдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні 50 коп.), що є еквівалентом 9 950 доларів США.

Середня ринкова вартість транспортного засобу RENAULT MASTER 2013 року випуску на момент подання даної заяви за даними сайту http//: auto.ria.com становить 323 160 грн. (триста двадцять три тисячі сто шістдесят гривень 00 коп.), що є еквівалентом 12 000 доларів США. Позивач має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що дорівнює 161 580,00 грн. (сто шістдесят одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 00 коп.), що є еквівалентом 6 000 доларів США.

Середня ринкова вартість транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 2006 року випуску на момент подання даної заяви за даними сайту http//: auto.ria.com становить 258 528,00 грн. (двісті п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 00 коп.), що є еквівалентом 9 600 доларів США. Позивач має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що дорівнює 129 264,00 (сто двадцять дев`ять тисяч шістдесят чотири гривні 00 коп.), що є еквівалентом 4 800 доларів США.

Тому, позивач має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортних засобів HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 2006 року випуску, на загальну суму 558 797,50 грн. (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто сім гривень50 коп.), що є еквівалентом 20 750 доларів США.

Представник відповідача адвокат Глушко О.І. власну оцінку транспортних засобів не надав, про призначення судової експертизи не клопотав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 8110,38 грн., оскільки вони підтвердженні квитанціями від 24.09.2019 та 01.06.2020.

Керуючись ст. 12, 13, 141, 229, 264, 265, 273, 268, 280, 281 ЦПК України; ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70, 71 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу HONDA CR-V 2015 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_5 , від 10.09.2019 року.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу RENAULT MASTER 2013 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_6 від 05.09.2019 року

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER 211 2006 року випуску, номер кузову (шасі, рами) НОМЕР_7 від 22.11.2019 року.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортних засобів: HONDA CR-V 2015 року випуску, RENAULT MASTER 2013 року випуску, MERCEDES-BENZ SPRINTER 211, 2006 року випуску, на загальну суму 558 797,50 грн. (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 50 коп.), що є еквівалентом 20 750 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8110,38 грн. понесених судових витрат при сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 07.09.2020 року.