Справа № 212/3614/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі за відсутності сторін та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ 1/2 частини квартири з спільного сумісного майна та визнання права власності на 1/2 частину квартири,

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив виділити йому з спільного сумісного майна подружжя 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 67,79 м2, житловою площею 42,48 м2, яка розташована на другому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визнав за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 25 лютого 1983 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. До 1992 року подружжя проживало та працювало у районі Крайньої Півночі у Магаданській області с. Ягідний. Під час спільного проживання придбали квартиру у м. Кривому Розі у ЖБК «Жовтень-17», членом якого була ОСОБА_2 . Внески за квартиру були внесені у повному обсязі у період з грудня 1989 року по травень 1992 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторін у справі. У подальшому сторони розірвали шлюб, зареєструвавши розлучення в органах ПАЦС 09 лютого 1993 року. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано у передбаченому законом порядку у 2003 році, тобто після офіційного розірвання шлюбу між подружжям. У листопаді 2019 року відповідач повідомила позивача, що оскільки право власності зареєстровано за нею, то вона зніме з реєстраційного обліку відповідача за адресою спірної квартири, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.

Ухвалою суду від 10 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано докази за клопотання позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жуков О.А. в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, додала до заяви копію правовстановлюючих документів про право власності на спірну квартиру.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 лютого 1983 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 141, який був розірваний на підставі рішення суду про розірвання шлюбу Магаданського району міста Магадан Магаданської області. Росія від 29.08.1991.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 11 лютого 2020 року № 9, 09 лютого 1993 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 120 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

Як вбачається з довідки, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Жовтень-17» від 10.02.2020, ОСОБА_2 являється членом цього ЖБК на підставі рішення Жовтневого райвиконкому № 188 від 08.06.1990 за адресою: АДРЕСА_1 . Перший внесок був здійснений у грудні 1989 року у сумі 4500,00 руб. Вартість квартири сплачена повністю у сумі 12486,08 руб. у травні 1992 року. Право власності на квартиру отримувалося у 2003 році (а.с. 8).

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1425511 від 08.09.2003, квартира за реєстраційним номером 2566515 за адресою: АДРЕСА_1 житлово-будівельний кооператив «Жовтень-17», належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.09.2003, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 267 від 20.08.2003 (а.с. 42, 43).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, до виниклих цивільних відносин між сторонами має застосовується Кодекс про шлюб та сім`ю України, оскільки право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було набуто на час його чинності.

Зважаючи на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності, суд вважає також можливим застосувати роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12 червня 1998 року, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», за п.9 якої, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ст. 44 КпШС (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, судом встановлено, що оскільки актовий запис про розірвання шлюбу був складений відповідним органом реєстрації актів громадянського стану 09 лютого 1993 року, то датою припинення шлюбу є саме ця дата.

Отже, враховуючи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 25 лютого 1983 року по 09 лютого 1993 року, то і пайові внески, які були сплачені з грудня 1989 року по травень 1992 року, вважаються сплаченими у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Кожний з подружжя має рівні права на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми чи з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

При цьому ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до чинного на момент існування правовідносин Закону України «Про власність» (ст. 15) член житлового-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно.

Таким чином, згідно вимог законодавства, діючого на момент існування спірних правовідносин, право власності на кооперативну квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації.

Статтею 16 цього Закону визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Крім того, у пункті 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.

За пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на житловий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового кооперативу, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Таким чином, враховуючи те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживаючи однією сім`єю, сторони отримали спірну кооперативну квартиру і в подальшому спільними зусиллями сплатили пайові внески, суд вважає, що подружжя у встановленому законом порядку набуло право спільної сумісної власності на спірну квартиру з моменту внесення пайових внесків у повному обсязі, незважаючи на те, що право власності зареєстроване на одного із подружжя, а тому вимоги щодо виділу позивачу 1/2 частини спірної квартири, як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, є обґрунтованими та слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачем.

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з позивача на користь відповідача сплачений останнім судовий збір у розмірі 2010,00 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 28, 29, 44 КпШС, ст.ст. 2, 4, 13, 81, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, Законом України «Про власність», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ 1/2 частини квартири з спільного сумісного майна та визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 67,79 м2, житловою площею 42,48 м2, яка розташована на другому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розділивши таким чином спільне сумісне майно подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2010 (дві тисячі десять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено та підписано 08 вересня 2020 року.

Суддя: О. В. Колочко