Справа № 419/1078/19
Провадження № 2/419/42/2020
14 січня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,
при секретарі - Шапка О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Луганській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, їх виселення та зобов`язання знятися з реєстраційного обліку, третя особа - виконавчий комітет Щастинської міської ради, -
Позивач звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, їх виселення та зобов`язання знятися з реєстраційного обліку, третя особа - виконавчий комітет Щастинської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що в 2016 році ГУНП в Луганській області були виділені кошти із загального фонду державного бюджету у розмірі 18 млн. грн, які були передбачені відповідно змін внесених довідкою від 16.11.2016 року № 1568/29/1/01-2016 до Річного плану державних закупівель МВС України на 2016 рік. З метою забезпечення державних соціальних гарантій та врегулювання питання забезпечення житлом працівників поліції - учасників антитерористичної операції, та членів їх сімей було проведено конкурс з придбання житла на вторинному ринку.
13.02.2017 року згідно протоколу № 5 засідання житлової комісії ГУНП в Луганській області, було розглянуто рапорт від 03.02.2017 року капітана поліції ОСОБА_1 , щодо виділення службового житлового приміщення на склад сім`ї з 3 осіб, а саме заявник - ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_2 , та дочка - ОСОБА_3 , та ухвалене відповідне рішення про надання службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , капітану поліції ОСОБА_1 , інспектору - черговому чергової частини відділення поліції № 1 Новоайдарського відділу ГУНП в Луганській області, на склад сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_1 було роз`яснено особливості договору найму службового жилого приміщення та позивач взяв на себе зобов`язання у разі звільнення або переведення з ГУНП в Луганській області висилитися зі службового жилого приміщення.
03.03.2017 року Виконавчим комітетом Щастинської міської ради ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб було видано ордер на жиле приміщення № 544 на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно акту «Про ведення в експлуатацію основних засобів» від 08.06.2017 року було ведено в експлуатацію службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Наказом ГУНП в Луганській області від 13.09.2018 року №431 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1. було звільнено згідно п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 18.09.2018 року.
26.02.2019 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа ГУНП в Луганській області від 25.02.2019 року № 1165/111/57/05-2019, яким вимагалося звільнити службове жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене повідомлення ГУНП в Луганській області Дєжин В.А. отримав 15.03.2019 року, але до цього часу до ГУНП в Луганській області щодо повернення службового жилого приміщення не звертався та приміщення не звільнив, а також відповідь на вказаний лист не надав.
У зв`язку з вищевикладеним представник позивача просив суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування службовим житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вищевказаної службової квартири; зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знятися з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою; а також стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати пов`язані з розглядом справи.
Представник позивача - Матусевич Р.М. у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, заперечень проти вирішення справи при її заочному розгляді не надав (а.с. 66).
Представник третьої особи - виконавчого комітету Щастинської міської ради в судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до Рішення виконкому Щастинської міської ради від 07.02.2017 року №15 квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнана службовим жилим приміщенням та закріплена за Головним управлінням Національної поліції в Луганській області (а.с.8).
13.02.2017 року згідно протоколу № 5 засідання житлової комісії ГУНП в Луганській області, було розглянуто рапорт від 03.02.2017 року капітана поліції ОСОБА_1 , щодо виділення службового житлового приміщення на склад сім`ї з 3 осіб, та ухвалене рішення відповідне рішення про надання службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , капітану поліції ОСОБА_1 , інспектору - черговому чергової частини відділення поліції № 1 Новоайдарського відділу ГУНП в Луганській області, на сім`ю у складі 3 осіб (а.с.9).
08.06.2017 року між ОСОБА_6 , який діяв від імені ГУНП в Луганській області, та ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність щодо вищевказаної квартири (а.с.10), згідно п.5 якого його дія розповсюджується на весь час роботи працівника, а також діє включно до часу виселення працівника зі службового жилого приміщення.
03.03.2017 року Виконавчим комітетом Щастинської міської ради ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб було видано ордер на жиле приміщення № 544 на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8 - зворотна сторона).
Відповідно акту «Про ведення в експлуатацію основних засобів» від 08.06.2017 року було ведено в експлуатацію службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Наказом ГУНП в Луганській області від 13.09.2018 року №431 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено згідно п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 18.09.2018 року (а.с.12- зворотна сторона).
26.02.2019 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа ГУНП в Луганській області від 25.02.2019 року № 1165/111/57/05-2019, яким вимагалося звільнити службове жиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Зазначене повідомлення ГУНП в Луганській області Дєжин В.А. отримав 15.03.2019 року, але до цього часу до ГУНП в Луганській області щодо повернення службового жилого приміщення не звертався та приміщення не звільнив, а також відповідь на вказаний лист не надав (а.с.13 - зворотна сторона).
Згідно зі ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Відповідно до положень ст. 121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
Згідно зі ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Відповідно до п. 14 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37, службове жиле приміщення надається працівникові на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (а також на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від заявника в даному або в іншому населеному пункті), вказаних у пункті 9 цього Положення.
Відповідно до п. 15 Положення службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні.
У відповідності до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Статтею 125 ЖК України визначено перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_1 відноситься до зазначеної категорії осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та їх виселення.
Стосовно вимоги щодо зняття відповідачів з реєстрації суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Даною статтею передбачено й порядок зняття з реєстрації, що є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду.
Таким чином, рішення суду про виселення та/або про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, відповідачів з реєстрації відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, при пред`явленні позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 35), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391, 406 ЦК України, ст. чт. 6, 118, 121, 122, 124, 125 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Луганській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, їх виселення та зобов`язання знятися з реєстраційного обліку, третя особа - виконавчий комітет Щастинської міської ради - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - службовою квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі службової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий О. М. Іванова