ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року м. Київ

справа № 369/7330/18

провадження № 22-ц/824/27/2020

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне Акціонерне Товариство «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2019 року у складі судді Пінкевич Н.С., повний текст складений 26.09.2019 року,

встановив:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», третя особа - ТОВ «Антей Малтіспорт» про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна та внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» укладено іпотечний договір як забезпечення виконання кредитних зобов`язань ТОВ «Антей Малтіспорт». За умовами договору в іпотеку було передано земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 . При укладенні договору було зареєстровано відвідні заборони на відчуження іпотечного майна. Після підписання договору ТОВ «Антей Малтіспорт» отримав кредитні кошти, які в подальшому були повність повернуті та сплачені відсотки за користування кредитними коштами. Будь-яких інших зобов`язань між сторонами не виникало, а тому основне зобов`язання припинилось його виконанням та як наслідок припинилась іпотека. Однак, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є зареєстровано обтяження - заборона на підставі іпотечного договору. Вказував, що до нього як до майнового поручителя банком були висунуті вимоги про погашення заборгованості товариства, але при цьому відповідач не підтвердив таку вимогу жодними документами існування будь-якої заборгованості, її розмір, факт прострочення.

Позивач зазначає, що таке обтяження порушує його права на володіння, користування, розпорядження власним майном, а тому просив задовольнити його позов.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач пояснив, щопостановою Правління НБУ прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції», розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Водночас, як на день запровадження процедури виведення ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» з ринку, так і на час розгляду справи в суді, головний офіс банку знаходиться в м. Сімферополь. Відсторонені керівники ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» ухиляються від надання бухгалтерської та іншої документації банку, печатки, штампи, операційні системи, базу даних про вкладників, інші технічні засоби обліку цінних паперів, активів, юридичних справ клієнтів, тощо. Тому вони не мають в розпорядженні всі документи з кредитної справи ТОВ «Антей Малтіспорт». Разом з тим, відповідач зазначає, що припинення іпотечного договору за відсутності доказів сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання суперечить як ЦК, так і Закону України «Про іпотеку». Банк вважає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог та використовує ситуацію, що склалась в АРК з метою ухилення від виконання зобов`язань перед банком.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору від 12 жовтня 2012 року, укладеного між ПАТ "Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О., зареєстрованим в реєстрі за №1177, такою, що припинена.

Припинено обтяження нерухомого майна, що виникло на підставі іпотечного договору від 12 жовтня 2012 року, укладеного між ПАТ "Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції" та ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:5037, та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та які належать на праві власності ОСОБА_1 .

Внесено зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 1849311; дата, час державної реєстрації: 12.10.2012 16:44:44; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 1177, виданий 12.10.2012; підстава внесення запису рішення про державне реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4387569 від 26.07.24, приватний нотаріус Зубкова О.Л., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; виключення запису: реєстраційний номер обтяження: 13112032, тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 12.10.2012 16:28:03 реєстратором: приватний нотаріус Виноградова Н.О.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги банк зазначає про те, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі копій документів, що є неналежними, недостатніми доказами, без участі позичальникаТОВ «Антей Малтіспорт»у розпорядженні якого мають бути відомості про стан виконання кредитного договору та оригінали документів, що мають значення для справи. Судом не досліджено та не з`ясовано обставини щодо виконання зобов`язань ТОВ «Антей Малтіспорт» перед відповідачем, що мають значення для правильного вирішення справи.

В суді апеляційної інстанції представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції» просив скаргу задовольнити, з викладених у ній підстав.

Представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції» апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав.

Представник позивача заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України у редакції вищевказаного Закону (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі у редакції вищевказаного Закону).

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач, як майновий поручитель-іпотекодавець, позичальника-юридичної особи ТОВ «Антей Малтіспорт» за кредитним договором укладеним Товариством з ПАТ «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції», подав до суду в порядку цивільного судочинства позов до ПАТ «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції, як іпотекодержателя за іпотечним договором, що укладений позивачем на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 ГПК України, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 ГПК України).

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Відтак, вирішення справи в порядку цивільного судочинства не відповідає наведеним вище нормам процесуального права, оскільки такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, апеляційна скарга Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції» підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у даній справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позивачу роз`яснюється, що такий спір відноситься до господарської юрисдикції, тому у позивача є право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутись до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 256, 374, 377, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2019 року скасувати, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства "Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції" третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Антей Малтіспорт" про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна та внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :