Дата документу 18.02.2020 Справа № 332/4191/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4191/19 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/1011/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.

секретар Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Держави Україна, представник відповідача Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» в особі ген. директора Господинова І.П. на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ТОВ «Технохімреагент» звернулося до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Держави Україна, представник відповідача Міністерство юстиції України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Судове рішення мотивовано тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Оскільки позивач є суб`єктом господарювання, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі ТОВ «Технохімреагент», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Спір, який виник між сторонами, є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, а висновки суду про те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства такими, що відповідають фактичним обставинам справи, вимогам закону і правовим висновкам Верховного Суду у справах 461/1930/16 від 15.03.2018; №454/1690/16 та №454/2191/16 від 05.06.2019, №757/37226/17 від 18.09.2019.

В засідання апеляційного суду представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки 12.02.2020, причини неявки суду не повідомив. Суд визнав причини неявки позивача у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, районний суд виходив з того, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, що прямо передбачено ст.4 ГПК України та ст.20 ГПК України, що регулює предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставина справи і вимогам закону.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Установлено, що позивач ТОВ «Технохімреагент» є юридичною особою, позов пред`явлено до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, які також є юридичною особою.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

З огляду на викладені правові норми та практику Європейського суду з прав людини щодо питання тлумачення і застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та про порушення судом першої інстанції права Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на справедливий суд. Адже право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.39 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», якою визначено підсудність таких спорів місцевим судам, є безпідставними.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: в суді України, якщо одна із сторін у справі фізична особа та/або держава; в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи.

Зважаючи на те, що сторонами у справі є юридична особа та держава, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що держава не є юридичною особою, і що суд в оскаржуваному рішенні застосував роз`яснення ліквідованих судів, є неспроможними.

За положенням ст.ст.167, 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівні з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2020 року.

Головуючий І.В.Кочеткова

Судді: А.В.Дашковська

О.М.Кримська