Постанова

Іменем України

02 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 127/4302/15-ц

провадження № 61-463св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: фірма «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_1 ,

третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року у складі судді: Іщук Т. П., та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - фірма «ІВО+КГ»), ОСОБА_1 , третя особа: ФОП ОСОБА_2 , про звернення стягнення на частину земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що 30 серпня 2007 року між банком та ФОП ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 08/07-099, відповідно до якого остання отримала кредит у виді поновлювальної кредитної лінії з лімітом в 160 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6 % річних, з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2010 року, до якого 29 січня 2009 року вносилися зміни.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та фірмою «ІВО+КГ» укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передане належне на праві власності фірмі «ІВО+КГ» нерухоме майно - цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До цього договору 29 січня 2009 року також вносилися зміни. Відповідно до умов договору іпотеки - предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 1 636,00 кв. м та з моменту набрання чинності цим договором, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. 30 вересня 2008 року на земельну ділянку, на якій знаходиться предмет іпотеки, фірма «ІВО+КГ» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:049:0007 з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб). Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07 травня 2013 року в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором № 08/07-099 від 30 серпня 2007 року в розмірі 205 755,11 доларів США, що еквівалентно 1 624 066,20 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - цілу частку магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв. м, що по АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів, встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Позивач вказував, що в ході проведення виконавчих дій банку стало відомо, що приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О. посвідчила правочин щодо відчуження фірмою «ІВО+КГ» ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1636 га, що по АДРЕСА_1 . Відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про іпотеку», при зверненні стягнення на предмет іпотеки звернення стягнення підлягає і на земельну ділянку. ФОП ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання в зв`язку з чим станом на 14 січня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 183 275,56 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 14 січня 2015 року становить 2 890 475,15 грн.

АТ КБ «ПриватБанк», з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило:

в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором в розмірі 175 191,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 січня 2019 року становить 4 854 443,31 грн, яка складається з 147 609,25 доларів США заборгованості за основним боргом та 27 581,96 доларів США заборгованості по процентам, звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,0836 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , із земельної ділянки, кадастровий номер :01:049:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною вказаної земельної ділянки для її подальшої реалізації на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У квітні 2015 року фірма «ІВО+КГ» подала зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , про визнання недійсними договору іпотеки від 30 серпня 2007 року та договору про внесення змін до договору іпотеки від 29 січня 2009 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2015 року зустрічний позов фірми «ІВО+КГ» до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів прийнято і об`єднано в одне провадження із позовом АТ КБ «ПриватБанк» до фірми «ІВО+КГ» про звернення стягнення на земельну ділянку у цивільній справі № 127/4302/15-ц.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року, закрито провадження у справі в частині зустрічного позову фірми «ІВО+КГ» до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів. Роз`яснено фірмі «ІВО+КГ», що розгляд спору до АТ КБ «ПриватБанк» відноситься до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року призначено у справі судову оціночно-земельну експертизу. Експертною установою ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року залишено без виконання у зв`язку з неоплатою позивачем вартості експертизи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Бєлая О. М. про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будівлю до спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк» до фірми «ІВО+КГ» про звернення стягнення на земельну ділянку та об`єднані їх в одне провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання фірми «ІВО+КГ» про призначення економічної експертизи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк»про звернення стягнення на земельну ділянку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоземля і будівля - це різні об`єкти нерухомості, кожен з яких має свою вартість, як визначено законом, зокрема статті 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Земельна ділянка, площею 0,1636 га, розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:049:0007, цільове призначення - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб), предметом іпотеки не була, будь-яких заборон та обмежень щодо неї встановлено не було, що підтверджено відповідними витягами, отриманими нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу. Доказу про вартість спірної земельної ділянки суду позивачем не надано, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року про призначення у справі судової оціночно-земельної експертизи залишена експертами без виконання в зв`язку з відмовою позивача оплатити вартість експертизи. На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, а саме ціла частина магазину, на земельну ділянку яка знаходиться під приміщенням магазину та яка необхідна для його обслуговування, звернення стягнення неможливе. В даній справі розмір земельної ділянки, яка знаходиться під приміщенням магазину та яка необхідна для його обслуговування, не встановлений.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що земельна ділянка не є предметом іпотеки, що підтверджується договором іпотеки від 30 серпня 2007 року, відповідно до якого в іпотеку передано лише цілу частку магазину загальною площею 194,6 кв.м., та які розташовані по АДРЕСА_1 . Крім того, позовні вимоги, які задоволені рішенням господарського суду Вінницької області від 07 травня 2013 року, та позовні вимоги, які заявлені у справі, яка розглядається, є різними, а тому доводи щодо звернення стягнення на земельну ділянку, на якій розташований магазин в рахунок погашення процентів за кредитним договором не можуть бути задоволені, оскільки частина земельної ділянки в разі переходу об`єкта нерухомості до іншого власника переходить на умовах на яких вона належала попередньому власнику. Приймаючи до уваги, що на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, а саме ціла частина магазину, тому на земельну ділянку яка знаходиться під приміщенням магазину та яка необхідна для його обслуговування, звернення стягнення неможливе. В даній справі розмір земельної ділянки, яка знаходиться під приміщенням магазину та яка необхідна для його обслуговування не встановлений. Зазначені вимоги законодавства викладені в правовій позиції № 6-253цс16, відповідно до якої за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Колегія суддів зробила висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції також з тих підстав, що не визначено початкову ціну предмета іпотеки, оскільки ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2015 року про призначення у справі судової оціночно-земельної експертизи залишена експертами без виконання в зв`язку з відмовою позивача оплатити вартість експертизи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1239цс16 положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається зокрема початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, яку на час розгляду апеляційної скарги визначити неможливо.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що як на підставу звернення до суду з даним позовом, позивач посилався на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 14 січня 2015 року утворилась заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 183 275,56 доларів США (2 890 475,51 грн) в рахунок погашення якої просив звернути стягнення на земельну ділянку площею 0,1636 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 30 вересня 2008 року фірмою «ІВО+КГ» отримано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1636 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Дійшовши висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції залишив поза увагою, що за змістом пункту 8 договору предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 1 636 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . 10 червня 2013 року між фірмою «ІВО+КГ» у формі ТОВ та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд першої інстанції не перевірив чи поширюється іпотека на земельну ділянку у випадку передачі в іпотеку об`єкта нерухомості, на якій він розташований, без зазначення про це в іпотечному договорі (чи без застереження про це в іпотечному договорі) та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам Закону України «Про іпотеку» та положенням ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При вирішенні спору суд першої інстанції викладеного не врахував та пославшись на відсутність доказів вартості земельної ділянки, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, не сприявши повному та всебічному з`ясуванню обставин справи. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від21 січня 2019 року заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду та встановлено відповідачам та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, строк подачі відзивів та пояснень по суті заяви про зменшення позовних вимог до 06 лютого 2019 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08/07-099 від 30 серпня 2007 року в розмірі 129 088,48 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України гривні до долара США на 02 серпня 2019 року становить 3 272 382,51 грн, з яких: заборгованість за основним боргом - 129 088,48 доларів США, звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,0836 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , із земельної ділянки, кадастровий номер :01:049:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з аналізу статті 6 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). Якщо будівля (споруда), у тому числі й об`єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об`єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5, 6, 16 Закону України «Про іпотеку»). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв`язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об`єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає зверненню стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об`єкт нерухомості. Тому іпотека поширюється і на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий № :01:049:007, по АДРЕСА_1 , на якій розташована нерухомість (магазин з прибудовами). Земельна ділянка, яка перебувала в користуванні іпотекодавця на момент укладення договору іпотеки не була предметом іпотеки, що відповідає положенням статті 12 Закону України «Про іпотеку». Однак, ставши в період дії іпотеки об`єктом права власності іпотекодавця, її юридична доля визначена долею нерухомості, що слідує з «принципу слідування». Отже, на таку земельну ділянку поширюється іпотека та на неї можливо здійснювати стягнення. Отже, зважаючи на принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою та умови договору іпотеки від 30 липня 2008 року, суд зробив висновок, що іпотека поширюється і на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий № :01:049:007, по АДРЕСА_1 , на якій розташована нерухомість (магазин з прибудовами). До такого висновку суд дійшов з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 520/258/16-ц. Посилання відповідача на рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року в справі № 127/329/14-ц та встановлені обставини, що, будучи власником земельної ділянки, 10 червня 2013 року фірма «ІВО+КГ» правомірно відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №830 і що земельна ділянка площею 0,1636 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не була предметом іпотеки, суд відхилив та зазначив, що вказана обставина не спростовує факту поширення іпотеки на земельну ділянку.

Суд першої інстанції вказав, що предмет іпотеки (магазин з прибудовами), на який було звернуто стягнення вказаним вище рішенням суду не був реалізований та 24 квітня 2015 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу на підставі акту державного виконавця про передачу нереалізованого майна від 17 квітня 2015 року посвідчив, що банку належить на праві власності майно, що складається з магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Банк зареєстрував за собою право власності на це майно та його вартість зарахована в рахунок погашення заборгованості за початковою вартістю, за якою майно передавалося на реалізацію (вартістю, яка визначена рішенням Господарського суду Вінницької області від 07 травня 2013 по справі № 9/156-10). Суд погодився з розрахунком, наданим позивачем, що заборгованість, визначена по тілу кредиту, становить 147 609,25 доларів США. Однак, суд вважав, що вказана сума заборгованості підлягає зменшенню з урахуванням вартості земельної ділянки (0,080 га), яка перейшла до банку відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року в справі № 127/20446/15-ц. При цьому, з огляду на час набуття банком права на цю земельну ділянку, слід взяти до уваги її вартість відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного Вінницькою торгово-промисловою палатою з метою оцінки - визначення ринкової вартості земельної ділянки з метою прийняття управлінського рішення щодо продажу. За цією оцінкою вартість земельної ділянки площею 0,1636 га, що є об`єктом оцінки по цьому звіту складає 37 874,99 доларів США. Відповідно вартість земельної ділянки площею 0,0800 га від вартості всієї земельної ділянки складає 18520,77 доларів США і на цю суму слід зменшити суму заборгованості. Отже, сума заборгованості становитиме 129 088,48 доларів США (147 609,25 доларів США - 18520,77 доларів США) та саме в рахунок цієї суми слід звернути стягнення на земельну ділянку. Стосовно відсотків, визначених відповідно до статті 625 ЦК України, то суд врахував, що відповідно до умов договору іпотеки, зокрема пункту 2, вказане зобов`язання не забезпечувалося іпотекою, а тому в його рахунок не можна здійснювати звернення стягнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу фірми «ІВО+КГ» залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що земельна ділянка площею 1 636,00 кв. м, на якій розташований предмет іпотеки, на момент укладення договору іпотеки належала фірмі «ІВО+КГ» на праві постійного користування відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутаті від 05 грудня1996 року за № 957, на підставі якого 12 грудня 1996 року виданий державний акт постійного користування, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 139. 30 вересня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 черня 2008 року за № 1504 фірма «ІВО+КГ» набуло право власності на земельну ділянку та отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1636 га від 30 вересня 2008 року з цільовим призначенням земельної ділянки - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб). Рішенням господарського суду Вінницької області від 07 травня 2013 року в справі № 9/156-10 в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 08/07-099 від 30 серпня 2007 року в розмірі 205 755,11 доларів США, що еквівалентно 1 624 066,20 грн, звернуто стягнення на цілу частку магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв. м, що складається з тамбура, площею 2,9 кв. м; кімнати чергового, площею 2,8 кв. м; торговельного залу, площею 115,6 кв. м; бухгалтерії, площею 4,9 кв. м; вбиральні, площею 1.5 кв.м; коридору, площею 10,2 кв. м; складу, площею 19,1 кв. м; склад, площею 13,2 кв. м; підсобне приміщення, площею 3,3 кв. м; кабінет, площею 21,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належну фірмі «ІВО+КГ» на праві приватної власності на нерухоме майно, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з публічних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 310 088,00 грн. Банк, набувши право власності на магазин з прибудовами, загальною площею 194,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності на неї. Відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року в справі № 127/20446/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про припинення права власності, визнання права власності на земельну ділянку, скасування рішення та державної реєстрації права власності, припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки, кадастровий №:01:049:007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк» та визнано право власності АТ КБ «ПриватБанк» на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий № :01:049:007 по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційний суд зазначив, що умови договору іпотеки визначають, що предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 1 636,00 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням виконкому Вінницької ради народних депутатів № 957 від 05 грудня 1996 року. Відповідно до пункту 20.10 договору іпотеки від 30 серпня 2007 року, іпотекодавець зобов`язаний не допускати дострокового припинення права користування земельною ділянкою. Відповідно до пункту 20.11 договору іпотеки в разі отримання вимоги, передбаченої пунктом 18.11 цього договору (вимога про усунення порушень кредитного договору та/або договору іпотеки), іпотекодавець зобов`язаний в тридцятиденний строк з моменту її отримання виконати належним чином порушені зобов`язання, а у випадку невиконання - в зазначений строк повідомити про це іпотекодержателя та направити у відповідний державний орган, який здійснює повноваження по розпорядженню земельною ділянкою, заяву про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою (в зазначений строк повідомити про це іпотекодержателя та направити орендодавцю заяву про зміну сторони по договору оренди у зв`язку із продажом предмету іпотеки). Зважаючи на принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою та умови договору іпотеки від 30 липня 2008 року іпотека поширюється і на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий № :01:049:007, по АДРЕСА_1 , на якій розташована нерухомість (магазин з прибудовами). До такого висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 520/258/16-ц. Оскільки право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 , а тому слід звернути стягнення на земельну ділянку. Перехід до банку права власності на частину цієї земельної ділянки (0,08 га) під самою ж будівлею відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року в справі № 127/20446/15-ц в порядку статті 120 ЗК України не припинило поширення іпотеки на іншу частину земельної ділянки, про звернення стягнення на яку поданий позов.

Аргументи учасників справи

У січні 2020 року фірма «ІВО+КГ» подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові АТ КБ «ПриватБанк».При цьому, посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що банк завищує суму заборгованості. Сума боргу ФОП ОСОБА_2 на 07 травня 2013 року згідно рішення господарського суду Вінницької області у справі № 9/156-10 складала 1 624 066,20 грн. У квітні 2015 року банк отримав свідоцтво про право власності на будівлю за ціною 1 310 088,00 грн, у зв`язку із чим борг ФОП ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» залишився у розмірі 313 978,20 грн, що значно менше вартості земельної ділянки про звернення стягнення на яку просив позивач.

Вказує, що предметом іпотеки є лише магазин з прибудовами, загальною площею 194,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а земельна ділянка, на якій розташовано цей магазин і яка є предметом спору, в іпотеку не передавалась. Те, що земельна ділянка не була предметом іпотеки встановлено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року, Ухвалою ВССУ 16 січня 2015 року, Ухвалою ВСУ 24 квітня 2015 року у справі № 127/329/14. Відповідно до частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній або адміністративній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргу, підписаний представником ОСОБА_3 , в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що висновок судів про наявність та розмір кредитної заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, а доводи касаційної скарги в цій частині є помилковими. Сторони договору іпотеки, передбачили, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний сприяти переходу права користування всією земельною ділянкою, на який він розташований до іншої особи - набувача предмета іпотеки, що підтверджує поширення іпотеки на всю спірну земельну ділянку. Отже, внаслідок поширення іпотеки на земельну ділянку, на який розташований предмет іпотеки, іпотекодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок цієї земельної ділянки, хоча вона і не була предметом іпотеки в момент укладення договору іпотеки. Такий висновок повністю узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 520/258/16-ц. Суди вірно встановили, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Доводи щодо невідповідності вартості земельної ділянки зазначеної в звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного Вінницькою торгово-промисловою палатою, реальній вартості земельної ділянки не підтверджені жодними доказами.

У серпні 2020 року фірма «ІВО+КГ» подало клопотання про зупинення дії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року.

Клопотання мотивоване тим, що фірма «ІВО+КГ» отримало інформацію з інтернету про те, що на 20 серпня 2020 року в системі «СЕТАМ» призначені електронні торги з продажу спірної земельної ділянки, площею 0,0836 га, що належить та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:049:0007. На підтвердження зазначеної інформації до клопотання долучено документ «Копія витягу з інтернету про продаж через «СЕТАМ» земельної ділянки, площею 0,0836 га.

У вересні 2020 року фірма «ІВО+КГ» подало письмові пояснення, в яких вказується, що в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності. 20 серпня 2020 року відбулися незаконні торги з продажу фасадної земельної ділянки площею 0,0836 га, номер лоту 436532, провадження № 61418439, землю продано за 595 300,00 грн.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року:

в задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про участь в судовому засіданні відмовлено;

справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 30 серпня 2007 року між банком та ФОП ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 08/07-099, відповідно до якого остання отримала кредит у виді поновлювальної кредитної лінії з лімітом в 160 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,6 % річних, з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2010 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та фірмою «ІВО+КГ» було укладено договір іпотеки від 30 серпня 2007 року (далі - договір іпотеки), відповідно до умов якого:

в іпотеку переданий належний на праві власності фірмі «ІВО+КГ» магазин з прибудовами загальною площею 194,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 7 договору);

предмет іпотеки розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 площею 1 636,00 кв. м, яка на момент укладення договору іпотеки належала фірмі «ІВО+КГ» на праві постійного користування відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутаті від 05 грудня 1996 року за № 957 на підставі якого 12 грудня 1996 року виданий державний акт постійного користування, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 139 (пункт 8 договору);

з моменту набрання чинності договором іпотеки, іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним, тільки за письмовою згодою іпотекодержателя (пункт 16 договору);

іпотекодавець зобов`язаний не допускати дострокового припинення права користування земельною ділянкою (пункт 20.10 договору);

в разі отримання вимоги, зазначеної в пункті 18.11 договору іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний в 30-денний строк, з моменту її отримання, виконати належним чином порушені зобов`язання, а у випадку невиконання - в зазначений строк повідомити про це іпотекодержателя та направити у відповідний державний орган, який здійснює повноваження по розпорядженню земельною ділянкою заяву про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою (в зазначений строк повідомити про це іпотекодержателя та направити орендодавцю заяву про зміну договору оренди у зв`язку із продажем предмету іпотеки) (пункт 20.11 договору);

у разі порушення іпотекодавцем зобов`язань, передбачених в пункті 20.11, він сплачує штраф на користь іпотекодержателя у розмір 30% від вартості предмету іпотеки (пункт 20.12 договору).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 червня 2008 року за № 1504 фірма «ІВО+КГ» набула право власності на спірну земельну ділянку. 30 вересня 2008 року фірма «ІВО+КГ» отримала державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1636 га з цільовим призначенням земельної ділянки - землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб).

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07 травня 2013 року в справі № 9/156-10 в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 08/07-099 від 30 серпня 2007 року в розмірі 205 755,11 доларів США, що еквівалентно 1 624 066,20 грн, звернуто стягнення на цілу частку магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв. м, що складається: тамбур 1, площею 2,9 кв. м; кімната чергового 2, площею 2,8 кв. м; торговельний зал 3, площею 115,6 кв. м; бухгалтерія 4, площею 4,9 кв. м; вбиральня 5, площею 1.5 кв. м; коридор 6, площею 10,2 кв. м; склад 7, площею 19,1 кв. м; склад 8, площею 13,2 кв. м; підсобне приміщення 9, площею 3,3 кв.м; кабінет 10, площею 21,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належну фірмі «ІВО+КГ» на праві приватної власності на нерухоме майно, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з публічних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 1 310 088 грн.

У квітні 2015 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу, на підставі акту державного виконавця про передачу нереалізованого майна від 17 квітня 2015 року, посвідчив, що банку належить на праві власності майно, що складається з магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що видане свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 471.

10 червня 2013 року між фірмою «ІВО+КГ» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від, площею 0,1636 га, кадастровий № :01:049:007, по АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом (частина третя статті 575 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом (абзац 3 частини першої статті 1 Закону України

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом (частина перша статті 5 Закону України «Про іпотеку»).

Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості (частина третя статті 5 Закону України «Про іпотеку»).

Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов`язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець (частина четверта та п`ята статті 6 Закону України «Про іпотеку»).

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року в справі № 127/329/14-ц позов АТ КБ «ПриватБанк» до фірми «ІВО+КГ», ОСОБА_1 , за участю третьої особи- приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О., про визнання недійсним правочину щодо відчуження земельної ділянки задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 червня 2013 року, укладений між фірмою «ІВО+КГ» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 0,1636 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:049:0007, та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О. та зареєстрований в реєстрі за №830. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до фірми «ІВО+КГ», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 30 серпня 2007 року та договору про внесення змін від 29 січня 2009 року, договору поруки №099 від 30 серпня 2007 року відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року у справі № 127/329/14-ц апеляційну скаргу фірми «ІВО+КГ» задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року в частині задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» та в частині розподілу судових витрат скасовано і ухвалено нове. Відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до фірми «ІВО+КГ», ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину щодо відчуження земельної ділянки. В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 24 квітня 2015 року в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до фірми «ІВО+КГ», ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Конюк В. О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до фірми «ІВО+КГ», фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договору іпотеки та договору про внесення змін до договору іпотеки, договору поруки за заявою АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2015 року відмовлено.

У справі № 127/329/14-ц встановлено, що:

«згідно укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та фірмою «ІВО+КГ» договору іпотеки від 30 серпня 2007 року, об`єктом іпотеки виступає ціла частка магазину з прибудовами, загальною площею 194,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 7 договору іпотеки), вартістю 1 200 000 грн. (пункт 12 договору іпотеки);

10 червня 2013 року фірма «ІВО+КГ» відчужила земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 830;

земельна ділянка площею 0, 1636 га, розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:049:0007, цільове призначення якої землі промисловості, транспорту (для комерційних потреб), предметом іпотеки не була, будь-яких заборон та обмежень щодо неї встановлено не було, що підтверджено відповідними витягами, отриманими нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу;

оспорюваний договір купівлі-продажу не суперечить Закону України «Про іпотеку», оскільки дія цих норм закону поширюється лише на предмет іпотеки, тоді як земельна ділянка не була предметом іпотеки. Позивачем за первісним позовом не наведено передбачених законом підстав для обмеження права власності відповідача, за наявності яких фірма «ІВО+КГ» була б обмежена у реалізації нею права власності на земельну ділянку».

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року у справі № 127/20446/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду від 19 жовтня 2016 року скасовано. Позовні вимоги АТ «ПриватБанк» задоволено частково. Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки, кадастровий номер № : по АДРЕСА_1 , яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк». Визнано право власності АТ КБ «ПриватБанк» на земельну ділянку, площею 0,08 га із земельної ділянки кадастровий номер № : по АДРЕСА_1 яка необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами, що належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У справі № 127/20446/15-ц встановлено, що:

«ділянка була надана в користування фірмі «ІВО + КГ» рішенням виконкому Вінницької міської ради № 957 від 05 грудня 1996 року, а відповідно до договору купівлі-продажу від 02 червня 2008 року фірма набула право власності на неї, що підтверджено державним актом про право власності на земельну ділянку ЯЖ № 755972 від 30 вересня 2008 року;

відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 червня 2013 року земельна ділянка була продана фірмою «ІВО + КГ» ОСОБА_1 , право власності якої зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 червня 2013 року;

позивач набув право власності на приміщення магазину з прибудовами загальною площею 194,6 кв. м по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 квітня 2015 року і його право зареєстровано цього ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

рішенням апеляційного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10 червня 2013 року;

договір купівлі-продажу фірмою спірної ділянки від 02 червня 2008 року та набуття нею права власності позивачем не оспорювалися, а у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору продажу спірної ділянки ОСОБА_1 від 10 червня 2013 року було відмовлено;

право власності у фірми «ІВО + КГ» на земельну ділянку виникло не одночасно із виникненням у неї права власності на будівлю, а у зв`язку з окремим придбанням земельної ділянки за договором купівлі-продажу;

за окремим договором купівлі-продажу, не пов`язаним з переходом права власності на будівлю відбулось набуття права власності на цю ділянку ОСОБА_1 . Зазначені договори купівлі-продажу земельних ділянок в передбаченому законом порядку не визнавались недійсними;

перехід права власності на будівлю магазину до АТ КБ «ПриватБанк» відбувся шляхом залишення за собою нереалізованого майна боржника - фірми в порядку, передбаченому статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 49 Закону України «Про іпотеку»;

оскільки перехід права власності на будівлю до АТ КБ «ПриватБанк» відбувся у встановленому законом порядку, договором чи правовстановлювальним документом про відчуження будівлі розмір земельної ділянки не визначений, до набувача - АТ КБ «ПриватБанк» переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування;

відповідно до висновку судової земельно-технічної та будівельно - технічної експертизи від 11.08.2016 року, складеного з дотриманням норм ДБН, площа частини земельної ділянки із земельної ділянки площею 0,1636 га (кадастровий номер :01:049:0007), що необхідна для розміщення, обслуговування та використання за цільовим призначенням магазину з прибудовами ,загальною площею 194,6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , повинна складати 0,08 га;

тому саме у розмірі 0,08 га переходить право власності на земельну ділянку до позивача в зв`язку з набуттям ним в передбаченому законом порядку права власності на будівлю магазину, а право власності попереднього власника - ОСОБА_1 у такому ж розмірі підлягає припиненню за рішенням суду. В задоволенні іншої частини вимог про перехід права власності та припинення права власності на іншу частину спірної ділянки позивачу необхідно відмовити».

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

У справі, що переглядається, з урахуванням встановлених обставин у справах № 127/329/14-ц та № 127/20446/15-ц, суди не врахували, що рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна земельна ділянка не є предметом іпотеки та за банком визнано право власності на ту частину спірної земельної ділянки, яка зайнята предметом іпотеки, і на частину спірної земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування. За таких обставин, оскільки частина спірної земельної ділянки не є предметом іпотеки за договором іпотеки від 30 серпня 2007 року, підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог банку відсутні. Тому судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із доводами судів та відхиляє аргументи відзиву позивача про необхідність застосування в цій справі висновків, зроблених в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 520/258/16-ц, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин (зокрема, за відсутності: встановлення рішенням суду в іншій справі того, що земельна ділянка не є предметом іпотеки; визнання іпотекодержателем права власності на ту частину спірної земельної ділянки, яка зайнята предметом іпотеки, та на частину спірної земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та клопотання

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу слід задовольнити; оскаржені рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні і позовних вимог. Оскільки оскаржені рішення підлягають скасуванню, то підстави для задоволення клопотання фірми «ІВО+КГ» про зупинення дії оскаржених рішень відсутні, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Фірмою «ІВО+КГ» було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги було сплачено 5 475,00 грн (т. 7, а. с.144), а за подання касаційної скарги - 7 308,00 грн. Тому з АТ КБ «ПриватБанк» на користь фірми «ІВО+КГ» підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 12 783,00 грн.

Керуючись статтями 400 та 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 141, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , фірми «ІВО+КГ» про звернення стягнення на земельну ділянку шляхом проведення прилюдних торгів відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю 12 783,00 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

У задоволенні клопотання фірми «ІВО+КГ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю про зупинення дії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року відмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 серпня 2019 року та постанова Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук