ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2020 року м. Кропивницький

справа № 396/420/19

провадження № 22-ц/4809/341/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2019 року у складі судді Русіної А.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0750, площею 5,23 га, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.03.2011 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Росія» було укладено договір оренди землі № 0083, за умовами якого ОСОБА_3 передала в користування СТОВ «Росія» земельну ділянку площею 5,23 га терміном до 15.11.2060 з виплатою орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій формі до 31 грудня щорічно.

Вважає, що відповідачем систематично, з 2011 року, тобто більше трьох років, орендна плата не сплачувалася, у зв`язку з чим просить розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем та його представником не доведено факт систематичної несплати орендної плати орендарем СТОВ «Росія» за договором оренди земельної ділянки від 07.03.2011.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, суд безпідставно обґрунтував відсутність заборгованості з орендної плати заявою ОСОБА_3 від 10.03.2011 щодо того, що вона уповноважила одержувати орендну плату за користування землею ОСОБА_2 , оскільки ця заява не є довіреністю в розумінні ст. 210 ЦК України. Крім того, ОСОБА_3 не одержувала орендну плату від СТОВ «Росія» ще з 2011 року.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач СТОВ «Росія» зазначає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.08.2018 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки реєстраційний номер 240, кадастровий номер: :02:002:0750, площею 5,2309 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Земельна ділянка отримана нею в порядку спадкування на підставі рішення Новоукраїнського районного суду від 04.07.2018 після матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та належала їй згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Новоукраїнською райдержадміністрацією Новоукраїнського району Кіровоградської області 24.05.2002.

У 2008 році між СТОВ «Росія» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 господарських років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.

07.03.2011 між СТОВ «Росія» та ОСОБА_3 укладено новий договір за №0083 предметом якого є згадана вище земельна ділянка строком на 49 років, а саме до 15 листопада 2060 року.

Відповідно п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. В разі бажання орендодавця отримати орендну плату в натуральній або відробітковій формі, вона здійснюється за згодою сторін за цінами які діють на час розрахунку або на час надання послуг. Розмір орендної плати становить не менше 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земель, переданих в оренду. Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня щорічно. В п.40 договору вказано, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. В прикінцевих положеннях договору зазначено, що цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації, яка здійснена 22.11.2011 за №03287.

Відповідно до п.41 цього договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реалізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов та розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Згідно змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 10 березня 2011 року, остання отримала від ОСОБА_2 орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, площею 5,23 га, належну їй на підставі державного акту серії ІV-КР №023865, у сумі 30 000 грн і будь-яких матеріальних (фінансових) претензій до ОСОБА_2 до 10 березня 2060 вона не матиме. Цією ж заявою ОСОБА_3 дозволила ОСОБА_2 , до зняття мораторію на дію Закону України про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримувати орендну плату від СТОВ «Росія». В разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_2 зобов`язалася переоформити вказану земельну ділянку на нього або на вказану ним особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачує ОСОБА_2 .

Відповідно до касового ордеру 453 від 20 липня 2010 року ОСОБА_3 видано орендну плату за 2011, 2012 та 2013 роки в сумі 3825 грн.

Згідно видаткового касового ордеру 812 від 26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 видано орендну плату за 2014-2015 роки в сумі 2550 грн. Отже, ОСОБА_3 орендну плату за 2011, 2012, 2013, 2014-2015 роки отримала наперед.

Згідно платіжних відомостей, ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_3 отримував орендну плату від СТОВ «Росія» за 2015, 2016 та 2017 роки. Відтак, відсутній факт систематичного невнесення СТОВ «Росія» орендної плати протягом 2011-2017 років, СТОВ «Росія» орендна плата за договором оренди не була виплачена лише за 2018 рік.

Відповідно до заповіту від 10.10.2011 ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 5,23 га, заповідала ОСОБА_2

18.10.2018 на адресу СТОВ «Росія» направлено заяву від спадкоємця ОСОБА_3 ОСОБА_1 про надання копії договорів, які укладалися між ОСОБА_3 та СТОВ «Росія» та надання інформації щодо виплати ОСОБА_3 орендної плати за період з 2015 року.

Про смерть ОСОБА_3 представник СТОВ «Росія» дізнався лише в 2018 році, із змісту заяви від спадкоємця ОСОБА_1 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду представника позивача підтримала доводи скарги, представник відповідача висловив заперечення щодо скарги.

Третя особа, яка належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підставами для захисту прав орендодавця на підставі вищевказаних норм, є саме систематичність (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

Належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено, що отримання ОСОБА_3 в рахунок орендної плати за період 2011 2013 років, в якості авансу у розмірі 3825 грн підтверджується видатковим касовим ордером № 453 від 20 липня 2010 року та за період 2014-2015 років в сумі 2550 грн - видатковим касовим ордером № 812 від 26 жовтня 2010 року. Вказані ордери підписані особисто ОСОБА_3 і отримання цих коштів саме зазначеною особою не спростовано належними доказами.

Колегія суддів вважає, що строк дії, укладеного у 2008 році між сторонами договору оренди земельної ділянки було продовжено 07.03.2011, шляхом укладення між ними договору оренди землі, предметом якого є та ж сама земельна ділянка строком дії на 49 років, з виплатою збільшеного до 3% розміру орендної плати від її нормативної грошової оцінки.

Згідно зі ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір оренди, зокрема його п. 11 не містить імперативного припису, який би встановлював заборону для орендаря сплачувати орендну плату авансом.

Не передбачено такого обмеження ні в законодавстві, ні в правилах ділового обороту у сфері користування землями приватної власності. Сплата орендної плати до спливу встановленого договором строку, в рахунок майбутніх періодів користування, але в межах строку дії договору, не суперечить змісту зобов`язання орендаря.

У зв`язку з цим апеляційний суд доходить висновку, що СТОВ «Росія» виконало свій обов`язок щодо сплати орендної плати за землю перед орендодавцем ОСОБА_3 за період 2011 2015 років. Слід зазначити, що розмір виплаченої орендної плати позивачем не оспорюється.

Згідно положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Згідно п. 3 ст.1481 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , орендна плата спадкоємцю ОСОБА_1 не сплачувалася, оскільки право на спадщину вона оформила тільки у 2018 році. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач зверталася до відповідача із заявою в порядку передбаченому п.3 ст. 148 ЗК України про виплату їй орендної плати.

Таким чином, відсутня вина СТОВ «Росія» у тому, що господарство, якому не було відомо про смерть орендодавця, виплачувало орендну плату після 2015 року не спадкоємцю, а іншій особі, яка набула таке право на підставі нотаріально посвідченою заяви від 10 березня 2011 року.

Сторонами визнано і не заперечується, що СТОВ «Росія» виплатила спадкоємцю ОСОБА_1 орендну плату за 2018 та 2019 роки.

Встановивши, що відповідач не допускав систематичної несплати орендної плати суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 32 Закону України «Про оренду землі» і статті 141 ЗК України та обґрунтовано вказав на відсутність правових підстав для розірвання договорів оренди.

Позивач не довела порушення її прав щодо невиплати орендної плати, систематичності такої невиплати, а також факту порушення орендарем умов укладеного між сторонами договору щодо оплати за користування земельними ділянками, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги позивача, які зводяться до того, що відповідачем не виконувались умови договору оренди землі щодо своєчасного і повного внесення орендної плати є безпідставними та спростовуються матеріалами справи і встановленими судом обставинами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з підстав передбачених ст. 375 ЦПК України.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко