Справа № 466/9206/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/158/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2016 року Львівське комунальне підприємство «Збоїща-408» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 18 291.22 грн. заборгованості за житлово - комунальні послуги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року позов ЛКП «Збоїща-408» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Збоїща-408» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 18 291,22 грн. та 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства судового збору скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_2 689 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення суду залишено без змін.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року терміном на 1/2 року.

В обґрунтування заяви покликається на те, що є людиною похилого віку, пенсіонеркою, інвалідом II групи з дитинства, дуже часто хворіє і частіше перебуває на стаціонарному лікуванні, ніж вдома. Стверджує, що буде оскаржувати і рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року і постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року до Верховного Суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, постановлена при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не враховані обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме те, що вона є людиною похилого віку, інвалідом II групи, у зв`язку з чим не працює, хворіє низкою захворювань, часто перебуває на стаціонарному лікуванні, змушена витрачати значні кошти на лікування. Зазначає, що наведені нею обставини є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду та повинні враховуватися судом при постановленні оскаржуваної ухвали. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року терміном на 1/2 року, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, які ускладнюють або виключають можливість виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК УКраїни).

Виходячи з аналізу зазначених норм підставою для відстрочення виконання судового рішення є наявність виняткових обставин, що ускладнюють його виконання чи роблять його неможливим.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду від 10 травня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Збоїща-408» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 18 291,22 грн. В цій частині рішення Шевченківського районного суду від 10 травня 2017 року залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що з 20 березня 2017 року по 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в першому ортопедичному відділені Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих з діагнозом лівобічний деформуючий коксартроз III ст. з вираженим больовим синдромом та порушенням статико-динамічної функції, двобічний гонартроз та остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом, де успішно пройшла лікування та після покращення стану виписана додому, що підтверджується випискою з історії хвороби №3952 (а.с. 210).

З 08 червня 2017 року по 12 червня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальній 8-ій міській клінічній лікарні м. Львова з діагнозом глаукома обох очей, початкова катаракта обох очей, що підтверджується випискою № 5505 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 211).

З 23 червня 2017 року по 03 липня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальній клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 16451 (а.с. 209).

З 16 липня 2018 року по 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в першому ортопедичному відділені Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих, де 25 липня 2018 року їй зроблено операцію з тотального ендопротезування лівого кульшового суглоба без цементної фіксації, що підтверджується випискою № 9170 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 207).

З 22 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» з діагнозом хронічна цервікоторакооюмбалгія на грунті полісеменкарного остеохондрозу з вираженим больовим корінцевим та м`язево-тонічним синдромами та вторинна вертеброгенна дисциркуляторна енцефалопатія з переважним ураженням ВББ зі стійкими цефалічним та помірним вестибулоатактичним синдромами з вираженою емоційно-вольовою лабільністю та соматогенним астено-неваротичним синдромом, що підтверджується випискою № 28854 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 208).

Наведеним підтверджуються доводи апелянта про її складні захворювання та часті перебування на лікуванні, що дійсно потребує значних матеріальних затрат, що свідчить про її тяжке матеріальне становище, що істотно ускладнює виконання рішення суду.

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про відстрочення рішення суду у травні 2019 року і просила відстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року терміном на 1/2 року, тобто до листопада 2019 року, враховуючи те, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року набрало законної сили 17 травня 2018 року, тобто, з дня ухвалення рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 10 травня 2017 року минуло понад три роки, а з дня набрання ним законної сили минуло понад два роки, колегія суддів, з врахуванням ч.5 ст. 435 ЦПК України, погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 саме з підстав, передбачених ч.5 ст. 435 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 03.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.