Справа № 183/4987/19
№ 2/183/1069/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Будинкоуправління №1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі ордера №389 від 02.01.1995 року, виданого Міністерством оборони України Гвардійської КЕЧ району він являється користувачем квартири АДРЕСА_1 . Разом із ним у зазначеній квартирі зареєстровані його повнолітні сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також колишня дружина позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зі своєю дружиною ОСОБА_2 позивач розірвав шлюб 07.08.2001 року, після чого вона одразу виїхала до Угорщини де вийшла заміж, а в 2002 році забрала до себе їх молодшого сина ОСОБА_4 , де він продовжив навчання в угорській школі. В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стали громадянами Угорщини, де постійно проживають.
Інший син позивача ОСОБА_5 також не проживає в квартирі з 2002 року, з початку він працював в м.Києві, і для того щоб офіційно працевлаштуватися, позивач зареєстрував його в квартирі, але сам відповідач не приїжджав, лише надіслав поштою свій паспорт. Останнє, що відомо позивачу, його син ОСОБА_6 виїхав за межі України і працевлаштувався в Англії.
Отже, з того часу і до сьогодні відповідачі за місцем реєстрації не проживають, спірною квартирою не користуються, будь-яких перешкод у користуванні житлом позивач ніколи не чинив, просто сімейні відносини у них не склалися, кожний обрав свій життєвий шлях.
У спірній квартирі проживає лише позивач, а реєстрація відповідачів в квартирі, без прийняття ними, як наймачами, участі в її обслуговуванні, в тому числі у сплаті комунальних платежів, покладає на позивача додаткові витрати. У зв`язку із зазначеним позивач, посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року відкрито провадження у справі. Відповідною ухвалою суду в якості третьої особи у справі залучено Будинкоуправління №1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району.
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.23).
Відповідачі, кожен окремо, відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України (а.с.25), причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі ордеру №389 від 02 січня 1995 року ОСОБА_1 на сім`ю із трьох осіб (дружина - ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_4 ), Гвардійською КЕЧ району було надано право на заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 07 вересня 2001 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8).
Станом на 29.07.2019 року в зазначеній квартирі зареєстровані - основний квартиронаймач ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_2 , та їх два сина - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що стверджується довідкою з місця проживання від №152 від 29.07.2019 року (а.с.9).
Місце реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі також підтверджується даними відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.15,16).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться виключно в судовому порядку.
Так, суду подано акт огляду (обстеження) житлових умов квартири АДРЕСА_1 , складений комісією АДРЕСА_2 Гвардійською КЕЧ району (а.с.10), у відповідності до якого члени комісії, а також сусіди підтвердили той факт, що відповідачі по справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в зазначеній квартирі не проживають з 2002 року, їх фактичне місце проживання не відоме.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що відповідачі не проживаючи в наданому їм житловому приміщенні понад шести місяців, втратили право користування ним, з підстав, визначених ст.71 ЖК України. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, -
Позов ОСОБА_1 , - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.