Справа № 750/4537/20
Провадження № 2/750/1114/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі судді Карапута Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

01.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області» та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18292 грн. 13 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача у встановлений судом строк відзив на позовну заяву в якому зазначив, що проти задоволення позовної вимоги позивачу про стягнення середнього заробітку, за час затримки розрахунку, не заперечує, суму компенсації та кількість днів прострочення розрахунку визнає, проте не погоджується з стягненням з нього судового збору, оскільки позивач не звертався з відповідача з заявою про виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та просив відмовити в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

05 грудня 2018 року, наказом № 161-К від 04.12.2018 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області» на посаду економіста з договірних та претензійних робіт.

Наказом відповідача № 05-К від 16.01.2020 року було переведено на посаду головного юрисконсульта - начальника тендерно-договірного відділу.

31 березня 2020 року на підставі наказу відповідача № 27-К від 27.03.2020 року був звільнений відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Внаслідок відсутності грошових коштів у відповідача розрахунок з позивачем зроблено не було, а заборгованість по сплаті всіх належних позивачу сум при звільнені склала 32 577 грн. 41 коп. Зазначена сума була сплачена позивачу єдиним платежем 06 травня 2020 року, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 18.05.2020 року № СК8Т8ІЕ7РСВ0ВК2 по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 за період 31.03.2020 - 06.05.2020 року. Відповідач виконав своє зобов`язання, але разом з тим у відповідності до ст. 116 КЗпП України порушив строки на його виконання.

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів розрахунок у встановлений законом строк в день звільнення, спір з відповідачем щодо розміру виплати всіх належних сум позивачу при звільнені відсутній, а тому у відповідності до ст. 117 КЗпП України, з останнього має бути стягнено середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановленая рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року при визначецні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чиннйм законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями) (надалі по тексту - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 (два) календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 (два) місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно до ч. б) п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховується серед іншого компенсація за невикористану відпустку. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обчислено без урахування компенсації за не використану відпустку, яка у відповідності до Довідки про доходи складає 14 321 грн. 87 коп.

Враховуючи вищенаведене, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає до сплати обчислюється виходячи з наступного.

Період, який береться для обчислення: лютий та березень місяці 2020 року з п`ятиденним робочим тижднем та двома вихідними днями.

Нарахована заробітна плата у цей період (за виключенням компенсації за невикористану відпустку) становить: 15060 грн.00 коп. + 27893 грн. 30 коп. - 14 321 грн. 87 коп. = 28631 грн. 43 коп.

Кількість робочих днів за лютий 2020 року становить 17 днів.

Кількість робочих днів за березень 2020 року становить 19 днів.

Загальна кількість відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів за лютий та березень місяці 2020 року становить 17+19=36 днів. Неповно відпрацьовані місяці у розрахунковому періоді пояснюється тим, що у період з 26.02.2020 року по 28.02.2020 року включно, а також з 02.03.2020 року по 03.03.2020 року включно позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, внаслідок чого у лютому місці 2020 року позивачем було відпрацьовано 17 днів, а у березні 2020 року - 19 днів.

Середньоденний заробіток із розрахунку за останні 2 місяці з урахуванням відпрацьованих за цей період днів складає: 28631 грн. 43 коп.: (17+19) = 795 грн. 31 коп.

Кількість робочих днів за період з 31.03.2020 року по 06.05.2020 року складає 23 робочі дні. До підрахунку кількості робочих днів за вищевказаний період не включені день звільнення (31.03.2020 року) та дата фактичної сплати заборгованості всіх належних сум ОСОБА_1 при звільнені (06.05.2020 року), а також вихідні/святкові дні за цей період, у тому числі понеділок 20.04.2020 року (додатковий вихідний з приводу святкування Великодня) та п`ятниця 01.05.2020 року - Міжнародний день праці.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно становить 795 грн. 31 коп. х 23 = 18292 грн. 13 коп., яка не заперечується відповідачем у поданному відзиві на позовну заяву.

Тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18292 грн. 13 коп. підлягає задоволенню.

01 квітня 2020 року, під час реєстрації у Черкаському міському центрі зайнятості з метою отримання статусу безробітного та допомоги по безробіттю, кар`єрний радник центру зайнятості у телефонному режимі поінформував позивача, що за період роботи у відповідача з грудня 2018 року по березень 2020 року включно у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні будь-які дані про трудовий/страховий стаж ОСОБА_1 , а також про нараховану заробітну плату за цей період. Таким чином, у відповідності до Постанови правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття № 211 від 31.01.2020 року, Черкаський міський центр зайнятості за відсутності даних у Державному реєстрі, призначив ОСОБА_1 мінімальний розмір виплати (допомоги) по безробіттю на рівні 650 грн.00 коп. на місяць, а згодом на підставі Постанови правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття № 217 від 08.04.2020 року збільшив до 1000 грн. 00 коп. на місяць, що підтверджується листом Черкаського міського центру зайнятості № 08-11/626 від 19.05.2020 року, яким серед іншого позивача було повідомлено, що 14 травня 2020 року фахівцями Черкаського міського центру зайнятості було отримано оновлені відомості з Державного реєстру про мій трудовий/страховий стаж, а також про нараховану заробітну плату за період роботи у Відповідача, а наступного дня було змінено раніше призначений розмір допомоги по безробіттю та визначено його у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України для осіб, які до звернення в службу зайнятості за 12 місяців мають 6 і більше місяців страхового стажу з моменту призначення допомоги по безробіттю (з 01.04.2020 року). Внаслідок не сплати відповідачем єдиного соціального внеску із заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2020 року, дані у Державному реєстрі для розрахунку допомоги по безробіттю у належному розмірі, залишаються не повними, а тому станом на 19.05.2020 року позивачу нараховано 2612 грн. 90 коп. допомоги по безробіттю.

Відсутність у Державному реєстрі достовірних даних про трудовий/страховий стаж позивача, а також про нараховану заробітну плату за період роботи у відповідача є наслідком того, що при прийняті позивача на роботу у персональних даних була допущена помилка. Внаслідок таких дій відповідача було порушено законне право позивача, що гарантується Державою на соціальне страхування на випадок безробіття адже правильне відображення даних застрахованої особи у обліку та звітності підтверджує статус застрахованої особи з відповідними соціальними гарантіями

Позивач в своєму позові зазначає, що відповідачем тричі було порушено його законні права та інтересів, жоден з яких не є основним чи визначальним, а в сукупності завдали моральних страждань позивачу, внаслідок яких були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагало додаткових зусиль і часу для організації життя та відновлення попереднього стану, зокрема: несвоєчасна виплата всіх належних сум позивачу при звільнені, несвоєчасна сплата єдиного соціального внеску із заробітної плати, відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про мій трудовий/страховий стаж, а також про нараховану заробітну плату та сплату єдиного соціального внеску за період роботи у Відповідача.

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів розрахунок у встановлений законом строк в день звільнення. Внаслідок таких дій відповідача протягом усього періоду заборгованості виплати всіх належних сум позивачу при звільнені, йому доводилось докладати додатковцх зусиль для організації свого життя та родини. Внаслідок неправомірних дій Відповідача утворилась 2-х місячна заборгованість зі сплати аліментів на 6-ти річну дитину позивача з якою він проживаю окремо та на яку сплачує добровільно аліменти.

Згідно листа Черкаського міського центру зайнятості № 08-11/626 від 19.05.2020 року та даних про трудовий та страховий стаж ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 по 31.03.2020 року отриманих з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копії яких містяться у матеріалах справи, у день звільнення та станом на 01.04.2020 року, інформація про трудовий/страховий стаж ОСОБА_1 , а також про нараховану заробітну плату за період роботи у відповідача у реєстрі була відсутня. Такими діями відповідач порушив законне право, позивача, що гарантується Державою на соціальне страхування на випадок безробіття адже правильне відображення даних застрахованої особи у обліку та звітності підтверджує статус страхованої особи з відповідними соціальними гарантіями. За період роботи у Відповідача, а це понад 1 (один) рік, останній через небажання або внаслідок бездіяльності або навмисно не вчинив жодних дій для виправлення помилки, допущеної з його вини у персональних даних для відображення достовірної інформації у обліку та звітності. В умовах зростаючого безробіття, спричиненого поширенням коронавірусу СОVІD 19 в Україні, Відповідач своїми діями фактично залишив ОСОБА_1 без доходу та на 2 місяці без належних соціальних гарантій з боку Держави. Позивач звертався письмово до відповідача та просив виправити помилку у персональних даних для відображення достовірної інформації у обліку та звітності, дізнавався в усній формі у Відповідача про стан розгляду заяви від 07.04.2020 року.

Як вбачається з листа відповіді відповідача № 351/03 від 05.05.2020 року через місяць, після звільнення позивача відповідач здійснив корегування даних, шляхом подання корегуючих відомостей про нараховану заробітну нлату до ДПІ, ПФУ.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди" є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст.3, 4, 11,31 ЦПК 2004 року).

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин».

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Суд вважає також доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, що виразилась в додаткових зусиллях і часу для організації його життя. Вирішуючи питання розміру відшкодування суд враховує глибину та тривалість заподіяних душевних страждань і з урахуванням принципу розумності, об`єктивності та справедливості вважає достатньою компенсацією стягнення 1000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області» (місце знаходження: вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42009566) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18292 грн 13 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп. та 1681 грн. 60 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 20973 грн. 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута