Справа № 644/2220/20
Провадження № 2-з/645/74/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року суддя Фрунзенського районного суду міста Харкова Горпинич О.В., розглянувши матеріали заяви, поданої адвокатом Аніщенко К.М. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

17 квітня 2020 року в провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшла вищевказана справа.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.04.2020 року головуючим суддею визначено суддю Горпинич О.В..

Ухвалою судді від 22.04.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 19.05.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

04.09.2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Аніщенко К.М. звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви посилався на те, що до суду було подано позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та стягнення в порядку реституції грошових коштів, оскільки ОСОБА_1 набув право приватної власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, однак ОСОБА_4 було неправомірно укладено зазначений договір, оскільки рішення, на підставі якого було визнано за нею право власності скасовано постановою Харківського апеляційного суду від 22.01.2020 року. У зв`язку із цим ОСОБА_5 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння. На думку заявника є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності по даній справі, у разі задоволення позовних вимог, може відчужити своє майно, яке належить їй на праві приватної власності, оскільки зі слів знайомих та сусідів стало відомо, що остання має намір та чинить підготовчі дії щодо реалізації наявного в неї майна і приводить до будинку потенційних покупців.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову подано після відкриття провадження у справі, з дотриманням порядку, встановленого ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Інститут забезпечення позову врегульований статтями 149-158 ЦПК України і спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Ним усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, яким просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 27.12.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про продаж земельної ділянки площею 0,1400 га, що розташована на території АДРЕСА_2 , кадастровий номер :10:005:0059, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною А.А., зареєстрований в реєстрі за № 1214 та в порядку реституції стягнути з відповідача на користь позивача 463553,00 грн. за купівлю вищевказаної земельної ділянки.

Предметом позову, з яким ОСОБА_1 звернувся до суду є спір щодо договору купівлі - продажу земельної ділянки, яка розташована на території Немишлянського району м. Харкова.

У поданій заяві про забезпечення позову позивач просить накласти заборону на відчуження нерухомого майна (будинку), яке територіально відноситься до Немишлянського району міста Харкова.

З наведених у позові та заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову з яким позивач звернувся до суду не взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову.

Суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу самі по собі в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони на відчуження нерухомого майна.

Наслідком недійсності договору купівлі-продажу є реституція, тобто повернення сторонами такого договору усього, що ними отримано на його виконання.

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.09.2020 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок, літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Крім того, суду не надано доказів того, що ОСОБА_4 збирається продати своє майно іншій особі.

Слід зазначити, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд приймає до уваги вимоги та предмет позову та вважає, що позивач не довів необхідності застосування заходів забезпечення позову, наявність об`єктивних обставин необхідності охорони матеріально правових інтересів позивача та неможливість виконання судового рішення.

З огляду на те, що заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими ОСОБА_1 та його представник вважають, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть ним при цьому понесені, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Аніщенко К.М. про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: