Постанова

Іменем України

18 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 340/353/18-ц

провадження № 61-2925св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А .Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відділ освіти Верховинської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року у складі судді Бучинського А. Б. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року в складі колегії суддів: Ясеновенко Л. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації про визнання наказу про поновлення на роботі недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Косівського районного суду від 14 листопада 2014 року її поновлено на роботі на посаді директора та вчителя географії Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Верховинського району Івано-Франківської області, однак наказом від 05 жовтня 2015 року № 449-к її знову звільнено з посади директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Рішенням Верховинського районного суду від 17 березня 2016 року наказ № 449-к від 05 жовтня 2015 року про її звільнення з посади директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів визнано недійсним та поновлено її на вказаній посаді з 06 жовтня 2015 року.

Рішення суду тривалий час не виконувалось і лише 11 травня 2018 року начальником відділу освіти Верховинської РДА Гуцуляком В. В. винесено наказ № 65-к, згідно з яким її поновлено на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 06 жовтня 2015 року.

Вважала даний наказ недійсним, оскільки при його винесенні слід було вчинити певний комплекс дій, відобразивши їх у наказі про поновлення її на роботі, зокрема: скасувати дію наказів відділу освіти від 25 лютого 2014 року № 57-к та від 05 жовтня 2015 року № 449-к із внесенням відповідного запису у трудову книжку; звільнити працівників, прийнятих на роботу на посади, з яких її було звільнено за час її відсутності відповідно до пункту 6 статті 40 КЗпП України; поновити її на посаді вчителя географії з 26 лютого 2014 року та на посаді директора з 06 жовтня 2015 року; надати пряме розпорядження бухгалтерії відділу освіти та спеціалісту по кадрах, що поновлення на роботі відбулося на умовах, які існували на день її звільнення, із дотриманням за необхідності змін істотних умов праці цими працівниками вимог статті 32 КЗпП України; надати пряме розпорядження щодо внесення компетентною особою до трудової книжки запису про скасування наказів відділу освіти Верховинської РДА № 57-к від 25 лютого 2014 року та №449-к від 05 жовтня 2015 року та поновлення її на роботі; створити комісію по передачі повноважень директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів та встановити строки такої передачі; надати розпорядження про ознайомлення із цим наказом всіх зацікавлених осіб та про їх відповідальність за недотримання вимог законодавства при поновленні на роботі; здійснити контроль за своєчасним та точним виконанням наказу.

Посилаючись на те, що вказаних вимог відповідачем дотримано не було, про винесення наказу її не повідомлено, з наказом ознайомлено лише 06 червня 2018 року, до виконання службових обов`язків згідно оспорюваного наказу на даний час вона не приступила, передачі печатки, ключів від сейфу та шкільної документації не відбулось, її посадові обов`язки виконує інша особа, а прийняті на роботу на її посаду працівники не звільнені, що свідчить про невиконання рішення суду про поновлення на роботі та фіктивність оспорюваного наказу, у зв`язку з чим позивач просила задовольнити позов.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що рішенням Верховинського районного суду від 17 березня 2016 року саме на відділ освіти покладався обов`язок щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 06 жовтня 2015 року, тому видання відповідачем оспорюваного наказу від 11 травня 2018 року № 65-к є належним способом виконання рішення суду, спрямованим на забезпечення поновлення порушених трудових прав позивача та надання можливості працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків, а обставини несвоєчасного доведення до її відома наказу про поновлення на роботі, відсутності реальної можливості виконання попередніх обов`язків на підставі цього наказу в силу не звільнення інших працівників, не допуску до роботи, не передання печатки, ключів від сейфу та шкільної документації, тобто обставин щодо реальної можливості виконання позивачем своїх посадових обов`язків на підставі цього наказу та реалізації трудових прав, оплати праці, не можуть свідчити про недійсність наказу від 11 травня 2018 № 65-к.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України, у редакції на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, у редакції на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що рішенням Косівського районного суду від 14 листопада 2014 року було задоволено позов ОСОБА_1 до управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Верховинської РДА (яке в подальшому реорганізовано у відділ освіти Верховинської РДА) та поновлено її на попередній роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів та на посаді вчителя географії з 25 лютого 2014 року.

Дане рішення набрало законної сили 01 липня 2015 року згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2014 року у даній справі було скасовано та залишено в силі рішення Косівського районного суду від 14 листопада 2014 року.

Наказом відділу освіти Верховинської РДА від 05 жовтня 2015 року № 449-к ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням терміну дії контракту.

Рішенням Верховинського районного суду від 17 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково: поновлено строк звернення до суду, визнано недійсним наказ відділу освіти Верховинської РДА №449-К від 05 жовтня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлено її на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 06 жовтня 2015 року.

Наказом відділу освіти Верховинської РДА від 11 травня 2018 року № 65 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 06 жовтня 2015 року. Підстава поновлення на роботі - рішення Верховинського районного суду від 17 березня 2016 року.

11 травня 2018 року відділом освіти Верховинської РДА направлено ОСОБА_1 повідомлення про прийняття наказу про поновлення на роботі з пропозицією з`явитись до відділу освіти для ознайомлення з наказом.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем вимоги про визнання наказу про поновлення на роботі недійсним мотивовані тим, що при прийнятті наказу порушено процедуру його винесення, зокрема не вирішено питання звільнення працівників, які виконували роботу ОСОБА_1 за час її відсутності, не скасовані попередні накази про її звільнення з роботи, не проведені відповідні записи у трудовій книжці, не створена комісія для передачі повноважень директора та інше, а також те, що наказ винесений не з метою забезпечення реального виконання рішення суду, у зв`язку із чим є недійсним. Позивач також вказувала на те, що рішення суду про поновлення її на роботі тривалий час залишається невиконаним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2016 року саме на відділ освіти покладався обов`язок щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з 06 жовтня 2015 року, тому видання відповідачем оспорюваного наказу від 11 травня 2018 року № 65-к є належним способом виконання рішення суду, спрямованим на забезпечення поновлення порушених трудових прав позивача та надання можливості працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків, а обставини несвоєчасного доведення до її відома наказу про поновлення на роботі, відсутності реальної можливості виконання попередніх обов`язків на підставі цього наказу в силу не звільнення інших працівників, не допуску до роботи, не передання печатки, ключів від сейфу та шкільної документації, тобто обставин щодо реальної можливості виконання позивачем своїх посадових обов`язків на підставі цього наказу та реалізації трудових прав, оплати праці, не можуть бути підставою для визнання недійсним наказу від 11 травня 2018 № 65-к.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), які з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев