НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 серпня 2020 рокуСправа № 322/637/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Кара Ю.М.,

розглянув у підготовчому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_2
про:виселення особи без надання іншого жилого приміщення.

13 липня 2020 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- постановити рішення про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку належного ОСОБА_1 на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді від 15.07.2020 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, встановлено для відповідача строк на подання відзиву на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На праві приватної власності позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку сторони проживали певний час. Позивач стверджує, що відповідач почав зловживати алкогольними напоями, погрожувати їй та нецензурно лаятися в її адресу, неодноразово застосовував до неї фізичну силу, чим завдавав болю. У зв`язку з такими діями відповідача позивач була змушена переїхати до будинку її дочки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , через неможливість подальшого спільного проживання з ним.

Позивач зазначає, що близько чотирьох років між сторонами будь-які стосунки відсутні, у будинку позивача відповідач не зареєстрований, проте на її вимогу відмовляється залишити її будинок та переїхати до свого зареєстровано місця проживання у селі Софіївка Новомиколаївського району Запорізької області.

Виходячи з наведеного, позивач вважає, що відповідач не має права користуватися житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, відсутністю згоди власника на проживання у будинку. Крім того, як зазначає позивач, відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивач, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

У підготовчому засіданні позивач підтримала позов з вищенаведених підстав.

Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у підготовчому засіданні 28.08.2020 надав суду письмову заяву про визнання позову.

У підготовчому засіданні 28.08.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

Позивач є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 18.08.2020 № 220619673.

Відповідач фактично проживає у вказаному будинку, а також має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 26.06.2020 № 390.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 116 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що у разі, коли наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення.

За змістом частини першої статті 157 Житлового кодексу Української РСР, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отжепозов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 13.07.2020 року № 73, якою підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 840,80 грн., отже половина цієї суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а решта підлягає поверненню позивачу у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

2. Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку належного ОСОБА_1 на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

4. Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, відповідно до квитанції від 13 липня 2020 року № 73 (оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи) на номер рахунку (IBAN): UA0008196, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача 37963963, а саме: 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

5. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2020 року.

Суддя С.С. Гасанбеков