КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Винниченко Л.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3171/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне територіальне управління юстиції у Київській області, Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною заявою, яку обґрунтовував тим, що 02 лютого 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_2 про забезпечення повернення їй дитини. 05 лютого 2018 року даним судом видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_1 повернути малолітнього ОСОБА_4 його матері ОСОБА_2 .

Заявник вказує, що 06 лютого 2018 року державним виконавцем Броварського МВДВС ГТУЮ у Київській області Турчин О.С. відкрито виконавче провадження № 55733871 з примусового виконання рішення суду на підставі вище вказаного виконавчого листа. В подальшому дане виконавче провадження було передано на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

05 червня 2019 року заступником начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелицею А.В. складно акт про фактичне виконання заявником рішення, оскільки останній добровільно виконав рішення та передав малолітнього ОСОБА_4 його матері ОСОБА_2 .

Враховуючи добровільне виконання ним рішення суду ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом міста Києва 05 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області про забезпечення повернення дитини таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 , адвокат Кондратенко Т.М. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати зазначену ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що вважає помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи висновки суду про те, що фактично дитина матері передана не була, а виконавче провадження державним виконавцем не закінчене.

Апелянт зазначає, що 05 червня 2019 року заступник начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелиця А.В. склав акт про фактичне виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року, оскільки ОСОБА_1 добровільно виконав вимоги виконавчого листа та добровільно передав малолітнього ОСОБА_4 його матері ОСОБА_2 .

Окрім того, апелянт вказує, що факт передання дитини матері також підтверджується відеозаписами виконавчих дій, що відбувались 05 червня 2019 року, що міститься в матеріалах справи.

Представник апелянта вважає помилковими висновки державного виконавця про невиконання ОСОБА_1 рішення суду, а тому вважає вчинення державним виконавцем процесуальних дій з приводу його виконання неправомірним.

Апелянт вважає, що незважаючи на належні та допустимі докази, які підтверджують добровільне виконання ОСОБА_1 рішення суду та вимог державного виконавця, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, оскільки вважають, що рішення суду було боржником виконано в повному обсягу 05 червня 2019 року, а тому з врахуванням положень визначених ч.2 ст. 432 ЦПК України просили апеляційну скаргу задовольнити у повному обсягу.

Інші учасники будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд вирішує вказаний спір у їх відсутність, що передбачено ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників по справі, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, та судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 755/12339/17 про зобов`язання ОСОБА_1 передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 . (а.с.45 т.4)

06 лютого 2018 року головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Турчиною О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55733871 з примусового виконання виконавчого листа № 755/12339/17 виданого 05 лютого 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_1 передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 (а.с. 72 т.4)

В ході примусового виконання рішення суду, виконавче провадження було передано для подальшого виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Клітченко О.А. від 21 травня 2019 року прийнято виконавче провадження № 55733871 з примусового виконання вищевказаного виконання виконавчого листа № 755/12339/17 виданого 05 лютого 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва (а.с.73 т.4)

05 червня 2019 року заступником начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелицею А.В. складено акт державного виконавця зі змісту якого убачається, що 05 червня 2019 року під час проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 755/12339/17 за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 3-А, ОСОБА_1 передано ОСОБА_4 його матері ОСОБА_2 добровільно, проте дитина ОСОБА_4 відмовився йти до матері, а о 21 год. 40 хв. боржник разом з дитиною сіли в автомобіль «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 . Також в акті зазначено, що ОСОБА_1 сказав дитині йти з матір`ю, на що дитина відмовила категорично та повідомила, що буде жити з батьком (а.с.76 т.4).

Розглядаючи подану ОСОБА_1 заяву, та відмовляючи у її задоволенні,суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що фактично дитина матері передана не була, виконавче провадження державним виконавцем не закінчене, виконавчі дії тривають у межах виконавчого провадження, у зв`язку з чим підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

В цілому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей першої та другої Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Так, відповідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Виконавчий лист був виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та яке в подальшому не скасовувалося та на помилковість видачі виконавчого листа заявник не посилався.

З матеріалів справи вбачається, що на час видачі виконавчого листа рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року у справі № 755/12339/17 на підставі якого 05 лютого 2018 року був виданий виконавчий лист вказане рішення добровільно виконано ОСОБА_1 не було.

Не було воно виконане в добровільному порядку і на час відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду, і тільки 05 червня 2019 року в процесі примусового виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 було передано дитину стягувачу ОСОБА_2 , про що заступником начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області Перепелицею А.В. складено акт державного виконавця.

Відповідно до п. 9 ч. 1 та ч. 3 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому разі виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

З врахуванням викладених обставин державний виконавець у відповідності до положень вказаного Закону повинен був вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження при наявності на те відповідних підстав та надіслати виконавчий документ разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду.

З врахуванням викладених вище обставин, колегія суддів вважає, доводи апелянта про не обґрунтованість ухвали суду першої інстанції безпідставними, оскільки судом при розгляді справи не встановлено законодавчо визначених підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів вважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 20 лютого 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв