ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 644/2026/20

провадження № 22-ц/818/2912/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Хорошевського О.М.

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року, постановлену у складі судді Черняка В.Г.,

УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом, у якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 52 490 грн 72 коп.

Разом з позовною заявою представником позивача була також подана заява про забезпечення позову, у якій вона просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2012 по 02.03.2015. Під час шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1 (надалі Квартира). Придбання здійснювалося за кошти ОСОБА_1 , які вона отримала від продажу належного їй будинку і земельної ділянки та взяла в кредит. Але право власності на Квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 ОСОБА_2 розірвав шлюб з позивачем в судовому порядку без її відома 02.03.2015 та самостійно продав придбаний подружжям за час шлюбу автомобіль. ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації та проживає там, отже, має вагомі припущення, що відповідач за її відсутності може здійснити відчуження Квартири без відома ОСОБА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року заява представника позивача задоволена. Заборонено відчуження Квартири, що належить на праві власності ОСОБА_2 , до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала мотивована тим, що предметом спору між ОСОБА_1 й ОСОБА_2 є, зокрема, припинення права спільної сумісної власності та визнання права приватної власності на Квартиру за позивачем ОСОБА_1 . На час подачі позову право власності на Квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 проживає у Російській Федерації. ОСОБА_2 може в будь-який момент відчужити об`єкт житлової нерухомості, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Обраний представником позивача захід забезпечення позову є співмірними із заявленими ОСОБА_1 вимогами.

ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду від 18.03.2020, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права при її постановленні. В обґрунтування посилається на те, що заява про забезпечення позову подана адвокатом Литовченко Т.І. одночасно із позовною заявою. Позовна заява була залишена судом без руху, а заява про забезпечення позову - задоволена. За таких обставин, суд першої інстанції зобов`язаний був розглядати заяву адвоката позивача про забезпечення позову як таку, що подана до пред`явлення позову. До заяви про забезпечення позову поданої до його пред`явлення висуваються додаткові вимоги порівняно із заявою, поданою після відкриття провадження у справі, яким заява ОСОБА_1 не відповідає, а саме в ній не вказані дані про інших можливих учасників справи з їх контактами. Також адвокат Полякова В.В. не додала до заяви документи, які б підтверджували її повноваження як представника позивача. Такі документи ймовірно були долучені до позовної заяви, проте до відкриття провадження у справі не могли бути враховані. Суд мав розглянути заяву про забезпечення позову або після відкриття провадження у справі або як таку, що подана до подачі позову, із обов`язковою передачею позовної заяви на авторозподіл. Забезпечуючи позов, суд виходив лише із припущення можливого відчуження ОСОБА_2 . Квартири, не врахувавши, що без згоди другого з подружжя правочин щодо відчуження був би недійсним.

В письмових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , наголосила на тому, що ОСОБА_1 не надала жодних належних, допустимих, достовірних доказів того, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно унеможливити ефективний захист або поновлення її порушених чи оспорених прав або інтересів , за захистом яких вона звернулася або має звернутися до суду.

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у письмових поясненнях проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Посилалася на те, що ЦПК України не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, що мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої виконання рішення суду може бути утруднене чи стане неможливим. ОСОБА_2 постійно мешкає з новою сім`єю у Квартирі, і забезпечення позову на його право користування не вплине. Право власності на Квартиру зареєстроване за відповідачем у справі, тому він зможе безперешкодно її відчужити без вжиття заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін у справі, які з`явилися в судове засідання, дослідивши наявні у виділених із цивільної справи матеріалах докази, вивчивши виділені зі справи матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно вимог частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом зазначених норм убачається, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом. Такий правовий висновок викладений у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд, виходячи з конкретних доказів та обставин справи, повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як убачається із виділених матеріалів цивільної справи, а саме з тексту заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із позовом, у якому просить визнати за нею право власності на Квартиру в цілому, тому що вона була придбана в період шлюбу з ОСОБА_2 за її особисті кошти.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 201973267 від 26.02.2020 вбачається, що право власності на Квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 (аркуш 13-14 виділених матеріалів).

Оскільки предметом заявленого ОСОБА_1 позову є Квартира в цілому, суд першої інстанції правомірно забезпечив його, наклавши заборону її відчуження, правильно визначивши співмірність і достатність обраного способу позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги зводяться до порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Оскільки такі порушення якщо й були, то не призвели до постановлення помилкової по суті ухвали, тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухвали.

Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

О.М. Хорошевський