ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №592/17981/19

Номер провадження 22-ц/816/1631/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заргодського Юрія Станіславовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2020 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, позивач просила визнати громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що вона успадкувала 1/2 частину вищевказаної квартири після смерті ОСОБА_3 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що інша 1/2 частина вищевказаної квартири повинна належати спадкоємцю ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, однак свідоцтво про право на спадщину останньому не видавалося. Таким чином відповідач пропустив встановлені законом строки для прийняття спадщини, оскільки із заявою про прийняття спадщини звернулася тільки вона. Вказує, що відповідач до часу її звернення до суду жодних дій щодо прийняття спадщини не вчинив, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Зазначає, що відповідач будучи сторонньою людиною для позивача фактично у спірній квартирі не проживає більше трьох років, хоча і зареєстрований в ній, чим завдає позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою. Вказує, що між нею та відповідачем відсутні будь - які домовленості щодо збереження за останнім житлової площі. Місце перебування відповідача їй невідоме.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту не проживання відповідача у спірній квартирі більше трьох років, крім того, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 відповідач був зареєстрований за адресою де остання проживала. З огляду на те, що відповідачем не було надано нотаріусу заяви про відмову від спадщини, останній може вважатися таким, що прийняв спадщину.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Заргодський Юрій Станіславович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач є спадкоємцем 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що відповідач не отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . До теперішнього часу відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріальних органів не звертався, будь - яких дій щодо цього питання не проводить. Таким чином вважається, що відповідач не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас, відповідач будучи зареєстрованим в спірній квартирі, фактично не проживає в ній протягом більш ніж трьох років, чим створює позивачу перешкоди у праві користування цим житлом в тому числі щодо сплати комунальних послуг тощо. Зазначає, що з відповідачем вони спільного побуту не ведуть, між собою не спілкуються, місцезнаходження відповідача їй невідоме. Будь якої домовленості з позивачем про збереження за ним житлової площі не існує. Вказує, що суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що в результаті відмови в задоволенні позовних вимог позивач несе матеріальні збитки, в тому числі і від сплати комунальних платежів за спірну квартиру.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони до суду не прибули, але повідомлені про час і місце судового розгляду справи.

У зверненні до апеляційного суду представник позивача просив відкласти розгляд справи через зайнятість у іншій справі, але доказів того, що його залучено до слідчих дій суд не надав.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач отримала судову повістку щодо часу і місця розгляду справи завчасно, від неї заяви про бажання прийняти участь у справі особисто не надходило, доказів щодо поважних причин неможливості прибути до суду її представником не надано. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений за зареєстрованим місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 22.11.2016 року придбала квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 46 )

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с. 8).

18.10.2017 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.49). Відповідно до вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем 1/2 частини вищевказаної квартири є син покійної ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину якому не видавалось. Таким чином, відповідач є дядьком позивачки, а тому вони є родичами між собою.

18.10.2017 року позивач зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, відповідно до статті 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3 , який був зареєстрований у квартирі на час смерті матері, є її спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину у вигляді 1/2 частини квартири і заяв від нього про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не надходило.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом також закріплене у ст. 405 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

З аналізу викладених правових норм можна дійти висновку, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідна наявність двох умов: 1) відсутність особи понад один рік, 2) відсутність поважності причин такої відсутності.

Але наведені положення матеріального права стосуються членів сім`ї власника житла, а ні власника майна, якому згідно частини 1 ст. 319 ЦК України свій власний розсуд надано право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що фактично позивач в апеляційній скарзі визнає ту обставину, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі за адресою АДРЕСА_2 з 30.11.2016 року (а.с.18), тобто на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 був зареєстрований за останнім місцем її проживання і у нього виникло право на свою частку спадщини за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України)

Частиною 1, 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.(ч.1,2 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 11 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Таким чином видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності визначених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заргодського Юрія Станіславовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2020 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко