Справа №752/3937/20
Провадження № 2-о/752/170/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.08.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

присяжних Цудзинович Т.І., Якимчук В.М..

з участю секретаря - Медведєвої К.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою,

в с т а н о в и в:

заявниця звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

Заява обґрунтована тим, що заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.12.2018 р. Також з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Заявниця посилається на те, що з 2014 року ОСОБА_2 працював у відділі по боротьбі з незаконним оборотом наркотичними речовинами Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві, і після смерті своїх колег під час проведення обшуку, він став побоюватись за своє життя.

В жовтні 2015 р. ОСОБА_2 звільнився з органів поліції та деякий час займався підприємницькою діяльністю.

В червні 2016 р. ОСОБА_2 повідомив про погрози його життю і останній раз зателефонував 07.07.2016 р.

Заявниця зазначає, що останній раз бачила ОСОБА_2 в листопаді 2016 р., коли під час зустрічі передала йому кошти від реалізованого автомобіля, після чого вона його більше не бачила.

На момент звернення до суду у заявниці виникла необхідність змінити місце реєстрації дитини, однак це не можливо зробити без згоди батька, місцезнаходження якого не відоме.

З огляду на викладене заявниця просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.

Представник заявниці в ході судового розгляду підтримав подану заяву, просив її задовольнити, з обставин, викладених в заяві, зазначаючи на те, що з 2016 р. в місці останнього проживання ОСОБА_2 відсутні відомості про його місцезнаходження і будь-які заходи по його розшуку не дали результатів.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.12.2018 р.

На підставі виконавчого листа № 752/14924/18, виданим Голосіївським районним судом м.Києва 27.11.2018 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду заявниця посилається на те, що з листопада 2016 р. будь-які відомості про місце перебування ОСОБА_2 їй не відомі.

На підтвердження відсутності ОСОБА_2 з листопада 2016 р. заявницею надані: довіреність від від 09.07.2016 р., видана ОСОБА_2 на її ім`я, заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18.12.2018 р., розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, проведений Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби, відомості є Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності ОСОБА_2 09.09.2016 р.

Згідно інформації, наданої Голосіївським УП ГУ НП у м.Києві на запит суду, ОСОБА_2 як безвісно зниклим не значиться, а перебуває у державному розшуку, як особа, що переховується від органів досудового розслідування за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365, ч.2 ст.384 КК України у кримінальному провадженні № 0000085 від 10.03.2017 р.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

В даному випадку суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Останнім місцем реєстрації ОСОБА_2 був гуртожиток по АДРЕСА_1 .

Представником заявника в ході розгляду справи не надано відомостей щодо організації, яка здійснює обслуговування даного будинку, або ж у кого даний будинок перебуває на балансі, що унеможливлює отримання судом інформації про наявність відомостей щодо проживання ОСОБА_2 з місця його останнього перебування.

Звертаючись до суду заявниця посилається на те, що визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім їй необхідно для зміни реєстрації дитини, що не можливо зробити без згоди батька.

Однак, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що їй було відмовлено у зміні місця реєстрації неповнолітньої дитини без згоди батька.

З заявою про зникнення особи - ОСОБА_2 , заявниця звернулась лише після звернення до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

Інші особи також не звертались з такими заявами до органів поліції.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім суд враховує надану Голосіївським УП ГУ НП у м.Києві інформацію про перебування останнього у державному розшуку в зв`язку із вчиненням тяжкого злочину.

Той факт, що ОСОБА_2 знаходиться у розшуку в зв`язку із вчиненням злочину не виключає його відсутність в місці постійного проживання у зв`язку з переховуванням та унеможливлює встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Враховуючи викладене, суд не вбачає законних підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, а отже заява не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Присяжні: