РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року

м. Рівне

Справа № 559/32/17

Провадження № 22-ц/4815/155/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницької Н.О. на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене в складі судді Ралець Р.В., повний текст якого складено 07 листопада 2019 року у справі № 559/32/17,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист авторського права, виплату компенсації та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що він є автором роману «Свобода или смерть», написаного ним в 2015 році. На офіційному сайті авторів АRTofWAR, де має зареєстроване право на ім`я - назву сайта ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) шляхом проставлення спеціального символу Копірайт «с» він розмістив роман « ІНФОРМАЦІЯ_3 (останні зміни були ним внесені 17 червня 2016 року), як оповіщення про створення ним нового твору. Відповідачем було опубліковано 500 примірників літературно-публіцистичного видання «І лише пам`ять ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому опубліковано уривок з його роману «Свобода или смерть»(«Воля або смерть») не маючи дозволу його автора. Вважає, що такі дії відповідача призвели до порушення його особистих немайнових та майнових прав, відтак з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно на його користь компенсацію в розмірі 64000 грн., моральну шкоду, завдану порушенням авторського права, у розмірі 20 000 грн. та витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 1200 грн., а всього стягнути 85 200грн. Заборонити ОСОБА_2 опублікування літературно-публіцист видання «і лише пам`ять не мовчить» до моменту виключення уривка з роману «воля або смерть», як складової частини данного видання. Зобов`язати ОСОБА_2 припинити розповсюдження літер, публіцистичного видання «І лише пам`ять не мовчить» до моменту виключення уривка з роману «Воля або смерть», як складової частини данного видання. Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 опублікувати за власний рахунок в офіційних друкованих виданнях відомості про допущене порушення ними авторських особистих немайнових та майнових прав ОСОБА_1 . Постановити ухвалу про накладення на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно, штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої на користь ОСОБА_1 , яка передається у встановленому порядку до Державного бюджету України. Стягнути з відповідачів солідарно судовий збір.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист авторського права, виплату компенсації та стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду мотивовано тим, що використання цитат з роману «Воля або смерть» в літературно-публіцистичному виданні І лише пам`ять не мовчить не порушило авторських прав позивача.

Не погодившись з означеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вказує, що розміщення роману на сайті в лютому 2015 року в мережі Інтернет не є оприлюдненням та опублікуванням відповідно до ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права, а оповіщенням про створення автором нового твору, роботи над ним, адже він не був ще до кінця завершений (останні зміни були внесені 17 червня 2016 року, що стверджується випискою із відповідного сайту).

Звертає увагу суду, що менше ніж через місяць 05 березня 2015 року ОСОБА_3 був викладений цілий уривок роману «Воля або смерть», який ще ніде не був оприлюднений, у Дубенському обласному тижневику газети Замок № 10 від 05.03.2015. Завідомо не уклавши з позивачем жодного договору, ОСОБА_3 зазначив себе в якості редактора та перекладача даного твору.

Стверджує, що при прийнятті рішення суд не врахував, що попередня співпраця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо перекладів творів не стосується предмету спору та порушення авторських прав позивача на роман Воля або смерть.

Вважає, що судом першої інстанції був зроблений помилковий висновок щодо тлумачення цитат, що свідчить про спотворення, перекручування та порушення цілісності сприйняття роману позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3 заперечує доводи останньої, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Установлено, що на офіційному сайті авторів АRTofWAR, де позивач ОСОБА_4 має зареєстроване право на ім`я - сайт ( ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістив роман « ІНФОРМАЦІЯ_5 авторського права латинською літерою с, обведеною колом.

Відповідачами використано фрагмент вказаного роману як цитату, основний акцент зроблено на розповіді про воїна-інтернаціоналіста, про ОСОБА_1 , як письменника, його творчість в сучасному сьогоденні.

За сприянням Дубенської міської ради, ОСОБА_5 було випущено накладом 500 примірників літературно-публіцистичного видання «І лише ІНФОРМАЦІЯ_4 », опубліковано уривок з роману ОСОБА_1 «Свобода или смерть» («Воля або смерть») без мети отримання прибутку, не містило комерційних намірів та розповсюджувалося безоплатно.

Метою видання І лише пам`ять не ІНФОРМАЦІЯ_4 є розповідь про перебування обмеженого контингенту радянських військ у 1979-1986 роках у Демократичній республіці Афганістан очима очевидців та учасників тих подій та подальшу долю воїнів-інтернаціоналістів. Спогади оформлено у вигляді розповідей, інтерв`ю, цитат (коротких уривків) із творів.

Частина 1 ст. 442 Цивільного кодексу України регламентує, що твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України Про авторське право і суміжні права, особа яка має авторське право (автор твору чи будь яка інша особа, якій на законних підставах передано авторське майнове право на цей твір), для сповіщення про свої права може використовувати знак охорони авторського права. Знак охорони авторського права проставляється на оригіналі і кожному примірнику твору.

В преамбулі Закону України Про авторське право і суміжні права визначено, що оприлюднення (розкриття публіці) твору - здійснена за згодою автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав дія, що вперше робить твір доступним для публіки шляхом опублікування, публічного виконання, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення тощо. Примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі. Твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо;

опублікування твору, фонограми, відеограми - випуск в обіг за згодою автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав виготовлених поліграфічними, електронними чи іншими способами примірників твору, фонограми, відеограми у кількості, здатній задовольнити, з урахуванням характеру твору, фонограми чи відеограми, розумні потреби публіки, шляхом їх продажу, здавання в майновий найм, побутового чи комерційного прокату, надання доступу до них через електронні системи інформації таким чином, що будь-яка особа може його отримати з будь-якого місця і у будь-який час за власним вибором або передачі права власності на них чи володіння ними іншими способами. Опублікуванням твору, фонограми, відеограми вважається також депонування рукопису твору, фонограми, відеограми у сховищі (депозитарії) з відкритим доступом та можливістю одержання в ньому примірника (копії) твору, фонограми, відеограми;

цитата - порівняно короткий уривок з літературного, наукового чи будь-якого іншого опублікованого твору, який використовується, з обов`язковим посиланням на його автора і джерела цитування, іншою особою у своєму творі з метою зробити зрозумілішими свої твердження або для посилання на погляди іншого автора в автентичному формулюванні.

Відповідно до ст. 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобов`язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки.

Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені в світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Під "випуском у світ" у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття. (ст. 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Відповідно до положень статтей 435, 437 ЦК України і статтей 1, 7, 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Автором є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах.

Об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори. Частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону (п.7 ч. 1 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону встановлено, що без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов`язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається, зокрема, використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів в обсязі, виправданому поставленою метою, в тому числі цитування статей з газет і журналів у формі оглядів преси, якщо воно зумовлено критичним, полемічним, науковим або інформаційним характером твору, до якого цитати включаються; вільне використання цитат у формі коротких уривків з виступів і творів, включених до фонограми (відеограми) або програми мовлення.

Отже, необхідною умовою правомірного використання цитат (коротких уривків) з опублікованих творів без згоди автора є обов`язкове зазначення імені автора і джерела запозичення в обсязі, виправданому поставленою метою.

Згідно з п. "а" ч.1 ст. 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

В силу приписів статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Убачається, що в мережі Інтернет за посиланням http://artofwar.ru/l/lopatenko_a_n/text_0130.shtml доступ до роману «Воля або смерть» ОСОБА_1 є вільним.

Наведені обставини підтверджуються копіями веб інтерфейсів сайту artofwar.ru (скриншотами).

Крім того, з лютого 2015 в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_6 розміщена пропозиція про продаж роману "Воля або смерть" автор ОСОБА_6 , вартість 28 доларів США (а.с. 100).

Відтак, позивач розмістивши вказаний твір в мережі Інтернет на сайті artofwar.ru самостійно надав доступ до нього через електронні системи інформації.

Вищенаведені обставини спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що роман не був ніде опублікований і є безпідставними.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції був зроблений помилковий висновок щодо тлумачення цитат, на увагу не заслуговують, оскільки позивач належними та допустимими доказами в порядку ст. 81 ЦПК України не спростував, що опубліковані у виданні І лише пам`ять не мовчить уривки роману "Воля або смерть" не є цитатами/уривками.

Разом з тим, позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не заявляв клопотання про призначення відповідної експертизи.

Відповідачами дотримано вимоги статті 21 Закону України "Про авторське і суміжні права" щодо зазначення імені автора і джерела запозичення, що є однією з умов для вільного використання цитат (коротких уривків) твору, що підтверджується наявним в матеріалах справи примірником видання І лише пам`ять не мовчить, оскільки на 78 сторінці в розділі Бібліотечний список літератури під № 27 зазначено ім`я автора цитат (коротких уривків) роману та джерело запозичення http://artofwar.ru/l/lopatenko_a_n/.

Даний факт позивачем належними і допустимими доказами не спростовано.

За встановлених обставин, у цьому випадку мало місце використання твору у вигляді цитат (коротких уривків) з опублікованого твору в обсязі, виправданому поставленою метою (а саме більш повного інформування читачів про творчість відповідного автора), із зазначенням у списку використаних джерел імені автора і джерела запозичення, що у відповідності до положень статті 21 Закону України "Про авторське і суміжні права" не потребує згоди автора чи іншої особи, яка має авторське право.

Таким чином, порушення виключних майнових авторських прав позивача на твір з боку відповідачів відсутнє, а відтак, і підстави для виплати компенсації за неправомірне використання твору.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницької Н.О. залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2020 року.

Головуючий :

Судді :