Справа № 760/5471/19 Головуючий 1 інстанція- Оксюта Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/5820/2020 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 27 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири та завданих збитків,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що вона 23 серпня 2016 року зареєструвалася фізичною особою-підприємцем, обрала спрощену систему оподаткування з метою здавання в оренду власної квартири АДРЕСА_1 .

31 серпня 2016 року між нею в особі свого уповноваженого ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, було укладено договір найму (оренди) зазначеної квартири з відповідачем ОСОБА_1 строком з 01 вересня 2016 року по 15 липня 2018 року. Визначена у п.3.1 договору щомісячна орендна плата за користування квартирою становить 30000 грн., а її нарахування починається з моменту фактичного користування об`єктом нерухомості, тобто з 01 вересня 2016 року (пункт 3.2). Початок використання відповідачем квартири із 01 вересня 2016 року підтверджується актом приймання-передачі наймачу житлового приміщення з усіма невід`ємними технічними пристроями та з предметами домашньої обстановки (рухоме майно), підписаним сторонами 01 вересня 2016 року згідно п.4.1.1 договору з переліком рухомих речей із 45 найменувань, які є невід`ємною частиною квартири. Згідно п.п.3.3-3.5 договору розрахунок по орендній платі проводиться наймачем не пізніше 30-го числа за наступний місяць, а оплата всіх житлово-комунальних та інших послуг здійснюється наймачем через наймодавця одночасно з розрахунками по орендній платі. Всі платежі по орендній платі відображаються в додатку № 3 до договору, який має назву «Записи щодо розрахунків по орендній платі», в якому зазначено період, за який проводиться оплата; сума оплати; дата оплати; підписи сторін. При укладення договору відповідач 01 вересня 2016 року сплатив наймодавцю страховий залог в сумі 30000 грн., який підлягав поверненню в останній день оренди при виконанні наймачем умов договору, викладених в п.п. 2.2.4, 2.2.5, 2.2.6, 4.2, 4.3.

- 2 -

Відповідно до умов договору відповідач фактично сплатив їй за користування квартирою орендну плату за період з вересня 2016 року по червень 2017 року (включно), тобто за 10 місяців загальну суму 300000 грн., а також оплатив всі рахунки за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2016 року по травень 2017 року (включно).

Вказувала, що з липня 2017 року відповідач не проводив оплату орендної плати, а з червня 2017 року не оплачував рахунки за житлово-комунальні та інші послуги. Окрім того, з вини наймача 4 липня 2017 року здійснено залиття холодною водою орендованої квартири, в результаті чого їй як наймодавцю завдано значної матеріальної шкоди у розмірі 84468,35 грн., яка є її витратами на ремонт кватири. Замість виконання свого обов`язку по договору щодо ремонту квартири (п.2.2.5), наймач 13 липня 2017 року намагався таємно залишити орендовану квартиру та здійснив крадіжку майна наймодавця, що стало підставою для внесення Солом`янським РУГУ НП у м. Києві кримінального правопорушення до ЄРДР за №0008139 та за результатами досудового розслідування - направлення Київською місцевою прокуратурою № 9 обвинувального акту від 22 листопада 2018 року до Солом`янського районного суду м. Києва, справа №760/31288/18.

Зазначала, що відповідач залишив квартиру і всупереч вимогам закону не повернув її з орендного користування, як і не повернув їй 2 (два) комплекти ключів від вхідних дверей до квартири, а тому згідно п.4.3 договору вона 01 березня 2018 року розірвала договір оренди без повідомлення відповідача та замінила замок і циліндр (серцевину) до нього на вхідних дверях, що стверджується актом від 01 березня 2018 року. Таким чином датою фактичного завершення користування відповідачем орендованим об`єктом нерухомості є 01 березня 2018 року. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь: орендну плату за період з липня 2017 року по лютий 2018 року (включно) у розмірі 240000 грн (8 міс. Х 30000 грн.); вартість житлово-комунальних послуг у розмірі 16085,08 грн. за період з червня 2017 року по лютий 2018 року (включно); завдану внаслідок залиття квартири шкоду у розмірі 84468,35 грн., а всього стягнути 340553 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 27 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 340553 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3406 грн.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд дав невірну оцінку доказам. Зокрема суд не врахував, що у липні 2017 року між ним і представником позивачки ОСОБА_3 відбулася телефонна розмова, в ході якої вони узгодили припинення договору оренди, останнім місяцем кої є липень, у зв`язку з чим 13 липня 2017 року вні припинив використання квартири і звільнив її. Окрім того, суд не звернув увагу на те, що листом від 20 жовтня 2017 року представник повідомив його про припинення договору у односторонньому порядку з 01 вересня 2017 року, що у свою чергу виключає стягнення з нього орендної плати. Позивачка безпідставно зарахувала страховий платіж у сумі 30000 грн. до свого доходу, і протиправно ен повернула його. Також, стягуючи збитки, суд не звернув уваги на те, що залиття квартири відбулося не з його вини. Як вказано у акті від 17 липня 2017 року, причиною залиття став розрив колби фільтра холодної води під шафою у кухні. При цьому згідно умов п.5.1 договору саме на наймодавя покладається обов`язок утримувати обладднання в квартирі у належному технічному стані, а не на нього, отже його вина у цьому відсутня. Окрім того, акт складено без його участі лише 17 липня 2017 року, тобто значно пізніше після залиття, яке

- 3 -

мало місце 04 липня 2017 року та після залишення ним квартири 13 липня 2017 року, а зміст акту не відповідає вимога нормативних документів і відповідно не є належним доказом фого вини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Пагера С.М. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Голосіївського районного суду Київської області як незаконне.

Позивачка належним чином повідомлялася за вказною нею адресою, направила представника за відсутності належних повноважень у останнього, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду спрви.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, щопозивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

31 серпня 2016 року між ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір найму (оренди) квартири, за умовами якого позивачка передала відповідачу у строкове платне користування належну їй квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався проводити оплату за найм щомісяця у розмірі 30000 грн. не пізніше 30-го числа поточного місяця за наступний (п.3.1, 3.5 договору), а також проводити оплату всіх житлово-комунальних послуг через наймодавця одночасно з розрахунками по орендній платі (п.3.3,3.5 договору).

Договір оренди укладено строком з 01 вересня 2016 року по 15 липня 2018 року.

- 4 -

При укладенні договору 01 вересня 2016 року відповідач сплатив наймодавцю страховий залог в сумі 30000 грн., а також в цей же день сторони підписали акт приймання-передачі наймачу житлового приміщення з усіма невід`ємними технічними пристроями та з предметами домашньої обстановки (рухоме майно) згідно п.4.1.1 договору з переліком рухомих речей із 45 найменувань, які є невід`ємною частиною квартири.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 фактично сплатив наймодавцю за користування квартирою орендну плату за період з вересня 2016 року по червень 2017 року (включно), а також оплатив через наймодавця всі рахунки за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2016 року по травень 2017 року (включно), після чого оплат за договором найму не проводив.

Окрім того, встановлено, що вночі 04 липня 2017 року відбулося залиття холодною водою орендованої квартири, що підтверджується актом складеним ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» від 17 липня 2017 року, затвердженим його директором ОСОБА_4 , яке є обслуговуючою організацією будинку АДРЕСА_2 .Причиною залиття став розрив колби фільтра холодної води під шафою у приміщенні кухні.

З огляду на невиконання відповідачем умов договору найму (оренди) квартири, неповерненння ним об`єкта нерухомості з орендного користування на умовах договору за актом, наймодавець 01 березня 2018 року розірвав договір відповідно до п.4.3 договору без повідомлення наймача та замінив замок і циліндр (серцевину) до нього на вхідних дверях до квартири, що стверджується актом від 01 березня 2018 року.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконав обов`язків за укладеним між сторонами договором найму (оренди) квартирипо внесенню щомісяця орендної плати та оплати за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу свідчить про порушення прав позивачки, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по оплаті за найм у розмірі 240000 грн. та по оплаті за житлово комунальні послуги у розмірі 16085,08 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 ЦК України).

Згідно ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла (ч.1 ст.820 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

З огляду на встановлені обставинни справи та вимоги закону суд першої інстанції вірно задоволив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по платі за найм у розмірі 240000 грн. та по оплаті за житлово комунальні послуги у розмірі 16085,08 грн. за період до 01 березня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у липні 2017 року між відповідачем і представником позивачки ОСОБА_3 відбулася телефонна розмова, в ході якої вони узгодили припинення договору оренди, останнім місяцем якої є липень, що унеможливлює

- 5 -

стягнення орендної плати, необгрунтовані. Такі доводи є безпідставними, оскільки позивачка проти цього заперечує. Окрім того, такі доводи суперечать змісту укладеного між сторонами договору найму (оренди), згідно п.4.2 якого дострокове розірвання договору можливе за ініціативою будь-якої сторони виключно в письмовій формі. Таким умовам кореспондується п.5.8 договору, який передбачає зміну його умов за взаємною згодою сторін виключно в письмовому вигляді.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що позиція позивача є непослідовною і необгрунтованою, а саме, що позивач у позовній заяві суперечить сам собі щодо дати розірвання договору в односторонньому порядку, тобто вказано дві дати такого розірвання: 01 вересня 2017 року та 01 березня 2018 року, бо про розірвання договору свідчить лист представника позивача від 20 жовтня 2017 року, направлений ОСОБА_1 , які колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Зі змісту листа позивачки від 20 жовтня 2017 року, вбачається, що вона запропонувала відповідачу завершити орендні відносини та здійснити кінцеві розрахунки на умовах договору найму (оренди) станом на 01 вересня 2017 року та вказала, що з об`єктивних причин змушена в односторонньому порядку повернути квартиру з орендного користування відповідача з 01 вересня 2017 року, про що складений відповідний акт.

Проте, відповідач запропонованих умов не виконав, акту здачі житлового приміщення за формою згідно додатку 2 до договору не підписав, ключі не передав, а листом від 01 листопада 2017 року № 355/01-17 за підписом його представника адвоката Пагера С.М. відмовився виконувати пропозиції наймодавця, вказані у листі позивача від 20 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.4.1.2 укладеного між сторонами договору найму (оренди) квартиримоментом завершення фактичного використання орендованого об`єкта нерухомості є підписаний сторонами акт здачі житлового приміщення за формою згідно з додатком № 2 до договору. Отже, укладаючи договір сторони чітко встановили момент завершення фактичного використання квартири - це підписання сторонами акту здачі квартири, до підписання якого відповідач зобов`язаний вносити передбачені договором платежі.

Встановленно, що ні станом на 01 вересня 2017 року, ні пізніше вказаний акт не був підписаний відповідачем, а відтак квартира залишилась в орендному користуванні ОСОБА_1 . При цьому представник позивача у грудні 2017 року та січні 2018 року проводив переговори з представником відповідача щодо урегулювання конфліктної ситуації, які завершилися безрезультатно. Тому, наймодавець 01 березня 2018 року замінив на вхідних дверях замка серцевину (циліндр) до нього, та унеможливив доступ наймача (відповідача) до квартири.

За таких обставин, датою припинення користування відповідачем квартирою слід вважати 01 березня 2018 року, незважаючи на непідписання відповідачем акта здачі об`єкта нерухомості, про що правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач та його представник помилково ототожнюють поняття (термін) щодо розірвання (припинення) договору найму (оренди) з поняттям (терміном) щодо повернення майна (речі) з орендного користування за відповідним актом.

Як вище вказувалося підписання сторонами такого акту є обов`язковою умовою для припинення фактичного використання об`єкта нерухомості та припинення обов`язку наймача вносити плату за найм та інші платжі, обумовлені договором.

Посилання у скарзі на те, що позивачка помилково включила до свого догоду сплачений наймодавцем страховий залог в сумі 30000 грн. і не зарахувала його до платежів, безпідставн, оскільки за умовами договору залог підлягав поверненню в останній день

- 6 -

оренди при виконанні наймачем умов договору, викладених в п.п. 2.2.4, 2.2.5, 2.2.6, 4.2, 4.3, які як встановлено судом не виконані.

Водночас доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача збитків, завданих внаслідок залиття квартири, не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Якзазначалось вище вночі 04 липня 2017 року відбулося залиття холодною водою орендованої квартири по АДРЕСА_3 у період відсутності в ній відповідача.

Стягуючи на користь позивачки завдані збитки у розмірі 84468,35 грн., суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок винних дій відповідача.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками з наступних міркувань.

Згідно ст.22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як вказано у акті про аварію в системі холодного водопостачання від 17 липня 2017 року, причиною залиття став розрив колби фільтра холодної води під шафою у приміщенні кухні. Тобто, залиття відбулося внаслідок технічного стану пластикової колби фільтра холодної води, до встановлення якої, як і до її технічного обслуговування (заміни, виявлення дефектів, тощо) відповідач відношення не має і такі докази у справі відсутні.

Водночас згідно умов п.5.1 договору саме на наймодавця покладається обов`язок технічного огляду, профілактики та обслуговування квартири один раз на місяць.

Покладаючи на відповідача відповідальність за завдані збитки, суд не врахував як відсутність доказів вини у діях відповідача, так і відсутність причинного зв`язку між діями і наслідками.

Колегія судді вважає безпідставними посилання суду на те, що до розриву колби фільтра холодної води під шафою у приміщенні кухні призвело те, що відповідач залишив квартиру з відкритими вхідними вентилями на відгалудженнях загальнобудинкових стояків до орендованої квартири, що заборонено наймачу п.2.2.9 договору оренди.

По-перше, у акті про аварію в системі холодного водопостачання від 17 липня 2017 року чітко зазнчено, що причиною залиття став розрив колби фільтра холодної води, при цьому будь-які висновки про причини розриву (неякісність, неналежний технічний стан, пошкодження, тощо) у акті відсутні. Будь-який зв`язок між залишенням вхідних до квартири кранів відкритими і тим, що колба лопнула, не встановлений, оскільки за звичайних умов ці крани мають бути відкритими і забезпечувати водопостачання квартири.

По-друге, встановлення причин розриву колби потребує спеціальних знань і відповідних висновків спеціаліста чи експерта, які у справі відсутні, що у свою чергу свідчить про відсутність доказів вини відповідача як підстави для покладення на нього вдіповдіальності за завдані збитки.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового

- 7 -

рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині задоовлення позовних вимог змінити, стягнувши на користь позиачки лише заборгованість по оплаті за найм у розмірі 240000 грн. та по оплаті за житлово комунальні послуги у розмірі 16085,08 грн.

Передбачені законом підстави для стягнення збитків завданих залиттям квартири відсутні з огляду на їх недоведеність.

Окрім доводів апеляційної скарги в судовому засіданні представник відповідача адвокат Пагера С.М. додатково зазначив про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення, передбачених п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України, а саме - розгляд судом в порядку спрощеного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів відхиляє такі доводи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.274 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішенння) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно ч.2 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за вийнятком справ, зазначених у ч.4 цієї статті.

При цьому за положеннями ч.6 ст.19 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішенння) для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Постановлюючи ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, суд обгрунтовано врахував положення ч.2 та ч.3 ст.274 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи)щодо можливості розгляду у порядку спрощеного позовного провадження будь-якої справи, а також те, що ціна позову в даній справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтакдана справа не відноситься до переліку справ, зазначених у ч.4 цієї статті, розгляд яких у порядку спрощеного провадження неможливий.

З викладених підстав наведені доводи представника відповдіача не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

- 8 -

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 27 грудня 2019 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 256085 гривень 08 коп. В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: