Справа № 289/1447/19
Номер провадження 2/289/162/20
03.09.2020 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Сіренко Н.С.,
за участю: секретаря судового засідання - Галькевич Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
28.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак, останні не проживають в зазначеному будинку понад шість років, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в будинку не мають, будинком не цікавляться, при цьому відповідачі не являються членами сім`ї позивача.
Власником іншої 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_4 , який не заперечує проти зняття з реєстрації відповідачів.
В позові зазначено, що факт реєстрації відповідачів в даному будинку порушує право позивача, яка являється інвалідом та пенсіонеркою, на вільне розпорядження і користування майном, перешкоджає в оформленні позивачем субсидії на оплату комунальних послуг та чинить певні перешкоди в реалізації законних прав позивача, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 18.09.2019 відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 та відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.27).
У визначений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не направили, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями ухвалою від 24.01.2020 суддею Сіренко Н.С. прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання на 18.05.2020 (а.с.42).
14.05.2020 від опікуна позивача ОСОБА_5 надійшла заява, в якій просить справу слухати за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.52).
Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи шляхом: повідомлення про день та час розгляду судової справи відповідача ОСОБА_2 (а.с.33), направлення судових повісток (а.с.35,51,73), повідомлення телефонограмою (а.с.69,77) та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с.70,71,82,83).
Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідачів, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про розгляд справи.
Ухвалою суду від 15.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.07.2020 (а.с.64), однак, в зв`язку із неявкою відповідачів проведення судового засідання відкладено на 03.09.2020 (а.с.76).
Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися без повідомлення причин неявки, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик у судове засідання за останнім відомим місцем реєстрації та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, відзив не подали. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті чи спростування доводів позивача.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, із матеріалів справи вбачається, що на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.12.2016, зареєстрованих в реєстрі за№ 2-943 та № 2-944, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є власниками по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7-10).
Відповідно до Довідки від 19.02.2019 № 01-37/73, виданої виконавчим комітетом Радомишльської міської ради Житомирської області, ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_2 більше п`яти років не проживають за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11).
Як вбачається з Довідки від 19.02.2019 № 177, виданої ПП "ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9", згідно даних будинкової книги, у будинку АДРЕСА_1 станом на 19.02.2019 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.12,13, 15-17).
Згідно копії акту соціального обстеження від 19.02.2019, складеного депутатом Радомишльської міської ради Житомирської області Данилюк Н.А. зі слів сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєтровані за адресою: АДРЕСА_1 , але впродовж п`яти років не проживають у згаданому будинку (а.с.14).
Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають їй в реалізації права володіння та користування належним їй на праві власності майном, та, являючись пенсіонеркою, маючи інвалідність і не маючи інших доходів крім пенсії, має перешкоди в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг.
У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
У ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 688/63/15ц (6-709цс16).
Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановлені судом обставини є підставою для задоволення позову, оскільки право власності презюмується статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» та нормами ЦК України.
На підставі викладеного та з огляду на норми ст.ст. 15, 16 ЦК України, якими передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи те, що відповідачі спільно з власником будинку не проживають, спільним побутом не пов`язані, взаємних прав та обов`язків не мають, однак, їх реєстрація в належному позивачці житловому будинку порушує право власності останньої, створює перешкоди в користуванні власністю,тому суд приходить до висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини 2 статті 406 ЦК України.
Зазначений висновок співпадає з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 734/387/15ц (№ 6-2931цс16).
Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являються членами сім'ї позивачки, близько п'яти років не проживають у належному останній квартирі, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, крім того ухилилися від участі у розгляді справи і жодних заперечень щодо позову суду не надали, співвласник будинку будь-яких заперечень щодо позовних вимог не висунув, то суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 383, 386, 406 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ), третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , 1982 року народження, такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н. С. Сіренко