ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/228/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок Олени Анатоліївни про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А. № 42654906 від 23 квітня 2019 рокупро закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Свої вимоги скаржник обґрунтувала тим, що постановою від 01 квітня 2014 року державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції було відкрито виконавче провадження №42654906 з примусового виконання виконавчого листа №2-2341, виданого 05 березня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою S-4, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 та земельною ділянкою S-5, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці S-5 за рахунок ОСОБА_2 , знесення паркану довжиною 2,81м., розташованого на виході з земельної ділянки АДРЕСА_1 -4 на АДРЕСА_2 та відновлення хвіртки. В разі невиконання ОСОБА_2 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволити ОСОБА_3 виконати ці дії за рахунок ОСОБА_2

14 травня 2019 року заявником простою кореспонденцією була отримана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП 42654906 від 23 квітня 2019 року.

Заявник зазначає, що вказане виконавче провадження не було виконано в повному обсязі та вважає дії державного виконавця протиправними, які призвели до винесення головним держаним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Лазарок О.А. постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-2341 від 05 березня 2007 року, а тому заявник змушена звернутися до суду із відповідною скаргою.

Із урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просила суд:

Визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42654906 від 23 квітня 2019 року, винесену головним державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають знаення для справи, пороушення норм матеріального та процесуального права ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 квітня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 42654906, однак фактичного виконання в повному обсязі рішення суду не відбулося. Вказаний факт встановлено Запорізьким апеляційним судом 17 квітня 2019 року в ході розгляду справи № 335/10127/16, однак суд першої інстанції не врахував зазначене при внесенні судового рішення. Вважає, що технічна документація ФОП ОСОБА_5 не підтверджує виконання судового рішення, а тому є неналежним доказом у справі.

На теперішній час рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року та виконавче провадження № 42654906 не виконано, можливості користуватися земельною ділянкою скаржник не має, паркан та самовільна прибудова не знесені.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу головний державний виконавець Лазарок О.А. зазначає, що суд першої інстанції належним чином встановив фактині обставини справи, надав оцінку доказам у справі, а відтак постановив законну та обгрунтовану ухвалу. Просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 2,3 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене права заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходили з того, що дії головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А. стосовно виконання виконавчого листа №2-2341 від 05.03.2007 вчинені відповідно до діючого законодавства, виконавче провадження ВП №42654906 закінчено в зв`язку з фактичним його виконанням боржником ОСОБА_2 в повному обсязі до часу звернення сторони заявника до суду зі скаргою.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року ( справа № 2-2341/06) усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою S-4, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_6 та земельної ділянки S-5, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці S-5 за рахунок ОСОБА_2 , та знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки АДРЕСА_1 -4 на АДРЕСА_2 та відновлення хвіртки. В разі невиконання ОСОБА_2 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволити ОСОБА_3 виконати ці дії за рахунок ОСОБА_2 .

На примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження ВП № 42654906 щодо виконання вищезазначеного судового рішення.

Виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця від 01 квітня 2014 року.

Вказане виконавче провадження № 42654906 неодноразово передавалось на виконання іншим державним виконавцям. Зокрема, з березня 2014 року по лютий 2015 року виконавче провадження перебувало у державного виконавця Приставка Р.О., з травня 2014 року по лютий 2015 року перебувало у державного виконавця ОСОБА_7 С., з лютого 2015 року по серпень 2016 року у державного виконавця Стратій О.С., з серпня 2016 року по квітень 2017 року у державного виконавця Гогунської П.М., з квітня 2017 року виконавче провадження перебуває у державного виконавця Лазарок О.А.

Як вбачається з матеріалів справи судове рішення, яке перебуває на виконанні, було ухвалено 03 квітня 2006 року. Стягувачем у цьому рішенні до своєї смерті був ОСОБА_3 , та чому воно не виконувалось до 2014 року, та чи взагалі стягувачем зверталось до примусового виконання, матеріали справи інформації не містять.

З матеріалів справи також вбачається, що з дня ухвалення судового рішення (03 жовтня 2006 року) на земельних ділянках відбулись зміни, та державний виконавець не могла встановити навіть фігурацію цих ділянок, перешкоди в користуванні якими підлягають усуненню. Боржником ОСОБА_2 здійснено якесь інше будівництво, та будівля за висновком експертів не може бути знесена, а віднайти відрізок паркану довжиною 2.81 м державному виконавцю не вдалось, бо не визначені координати його початку, в той час, як боржник наполягав, що цього паркану вже не існує його знесено.

08 лютого 2018 року на адресу державного виконавця від боржника надійшла заява про те, що встановити земельну ділянку задля виконання рішення суду не можливо, рішення суду виконати не можливо, демонтаж будівлі зробити неможливо, бо це приведе до руйнації всього будинку, та просить закрити виконавче провадження, посилаючись на те, що земельна ділянка на цей час має зовсім іншу площу, яка суттєво відрізняється від того що була на час ухвалення судового рішення суду за виконавчим документом, що підтверджується раніше доданим висновком Запорізького відділення Державного підприємства «ДНІІБК», планом меж земельної ділянки та схематичним планом розділу земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Постановою апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року ( справа 3 22-ц/807/2005/19) державний виконавець Лазарок О.А. виходила декілька разів на місце виконання та намагалась встановити частину паркану та прибудову, які слід знести, призначала спеціаліста та експерта у зв`язку з тим, що не уявилось можливим встановити координати ділянки S-4 та S -5 та паркану довжиною 2.81 м, звернулась до суду з поданням про визначення способу та виконання рішення суду через ці обставини, стягувач ОСОБА_1 наразі сама перешкоджала цьому, оскаржуючи постанови про призначення експерта та спеціаліста, участь яких було доречним, не з`являлась на вчинення виконавчих дій, висловлювала недовіру експертам, залученим державним виконавцем, не залучала інших, яким би довіряла, що не сприяло, а навпаки, перешкоджало виконанню виконавчих дій. Будь-яких конкретних заходів з боку ОСОБА_1 щодо зазначення, де саме знаходиться частина паркану, яку слід знести, чи та сама прибудова наразі існує на спірній ділянці, яку слід знести, чи це є новий об`єкт будівництва, вона конкретно не зазначає ( а.с. 177-178).

Відповідно до п. 15 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право залучати в установленому порядку експертів, спеціалістів. В свою чергу ст. 20 цього Закону передбачено можливість та випадки залучення спеціаліста чи експерта у виконавчому провадженні, зокрема ч. 1 п. 1 цієї ж статті, а саме для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста.

18 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову № 42654906 про призначення спеціаліста ФОП ОСОБА_5 для участі у виконавчому провадженні, для проведення виконавчих дій, для з`ясування та роз`яснення питань, що можуть виникнути під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, надати звіт про визначення межі земельної ділянки S-4, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 та земельної ділянки S-5, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визначити можливість знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці S-5, та знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки S-4 на АДРЕСА_3 . Ужгородську та відновлення хвіртки, та надання у строк до 06.03.2019 року висновку.

20 лютого 2019 року за вимогою державного виконавця для проведення виконавчих дій з`явились представники боржника, спеціаліст боржника, незалежний спеціаліст залучений державною виконавчою службою та інші особи, яких зазначено у акті. Однак стягувач, представник стягувача, спеціаліст стягувача, вимогу державного виконавця не виконали, та для проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду не з`явились. Спеціалістом ФОП ОСОБА_5 проведено кадастрову зйомку земельної ділянки по АДРЕСА_2 для визначення меж земельної ділянки внатурі на місцевості для визначення фактичної площі земельних ділянок, розташування споруд та житлового будинку, визначення ділянок, які зазначені у рішенні суду, про що складено відповідний акт.

07 березня 2019 року від ФОП ОСОБА_5 сертифікованого інженера-геодезіста, що був призначений постановою про призначення спеціаліста надійшла технічна документація у якій зазначено: В результаті вимірювань встановлено: «… ділянка S4 вільна від забудови; місцезнаходження частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_4 та частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 ; ділянка S5 вільна від забудови на фактичній території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 та забудована капітальним гаражем на фактичній території присадибної ділянки по АДРЕСА_4 ; місцезнаходження частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_4 , та частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 …» . У висновку зазначено: 1) про неможливість знесення будівлі (літ.А1), так як вона не є прибудовою на ділянці S5, а є будівлею капітального будівництва, межа якої проходить паралельно будівлі(літ.А1) на відстані від її стіни - 0,02м. На ділянці S-5 по АДРЕСА_2 а відсутня будь яка прибудова; 2) про неможливість знесення паркану довжиною 2,81м з боку АДРЕСА_5 Ужгородської , через його відсутність на ділянці S4; 3) про те, що повноцінне закріплення меж земельних ділянок S4 та S5 неможливе із за відсутністю доступу на територію присадибної ділянки по АДРЕСА_4 , та наявністю частини будівлі капітального гаража на ділянці S5.

20 березня 2019 року державний виконавець звернувся до ФОП ОСОБА_5 із запитом на додаток до висновку додатково повідомити: 1. чи розташований по АДРЕСА_3 . Ужгородській,14а м.Запоріжжя на земельній ділянці S-4 паркан кам`яний збудований з буту; 2. чи розташований по АДРЕСА_2 на земельній ділянці S-5 двоповерховий будинок що належить боржнику ОСОБА_2 .

Відповідно відповіді ФОП ОСОБА_5 на запит державного виконавця від 20 березня 2019року, вбачається, що 1) Кам`яний паркан присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , не розташований на спірній земельній ділянці S4, а знаходиться в межах червоної лінії АДРЕСА_5 . 2) Двоповерховий будинок громадянина ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , не розташований на спірній земельній ділянці S5.

В заяві від 26 грудня 2018 року боржником зазначено, що паркан довжиною 2,81м знесено більще як 2 роки тому, а будь-якого іншого паркану такою довжиною на ділянці S-4 немає, а є лише споруда з влаштуванням фундаменту довжиною 10.5 м, яка не була предметом спору. Під час ухвалення судового рішення на земельній ділянці було прибудовано дерев`яну прибудову для сільських потреб, яка з часом також була знесена.

24 січня 2019 року під час виходу за адресою боржника за участю усіх сторін виконавчого провадження та їх представників було складено акт державного виконавця про відсутність прибудови та паркану, який згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2006 року підлягає знесенню.

Факт відсутності паркану довжиною 2.81 м, розташованого на виході з земельної ділянки S-4 на АДРЕСА_6 Ужгородській та самовільно прибудованої прибудови розташованої на земельній ділянці S-5 підтверджується відповіддю спеціаліста ФОП ОСОБА_5 від 20 березня 2019 року сертифікованого інженера-геодезіста, що був залучений постановою державного виконавця, який провів кадастрову зйомку земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

23 квітня 2019 року на підставі п. 9 ч 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих у відповідності із процесуальним законом, а наведені вище обставини свідчать про те, що суд, мотивуючи своє рішення, правильно проаналізував норми закону та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження в справі № 42654906 закінчено в зв`язку з фактичним його виконанням боржником ОСОБА_2 в повному обсязі до часу звернення сторони заявника до суду зі скаргою.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року фактично є невиконаним, тому законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 квітня 2019 року у державного виконавця Лазарок О.А. не було, не заслуговують на увагу, оскільки на спростовуння зазначених обставин ( ст. 81 ЦПК України) ОСОБА_1 беззаперечних доказів не надала.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 17.04.2019 року ( справа № 335/10127/16) було встановлено, що до теперішнього часу судове рішення добровільно не виконане не береться до уваги апеляційним судом, оскільки в цій справі розглядалася скарга ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Вознесенівського відділу державної викоеавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорзькій області та визнано його дії неправоміпною бездіяльністю, що полягає у відсутності контролю за діями державного виконаця Лазарок О.А. в провадженні якого перебуває виконавче проадження № 42654906 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2341 від 03 березня 2007 року.

Водночас, постановою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2019 року (справа № 22-ц/807/2005/19) за скаргою ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною діяльність державного виконавця Лазарок О.А. при здійсненні виконавчого провадження № 42654906 встановлено, що саме ОСОБА_1 на протязі 1 року та 7 місяців перешкоджає державному виконавцю вчиняти відповідні дії, зокрема, встановити частину паркану та будівлю, яку слід знести, будь-яких конкретних заходів з боку самої ОСОБА_1 щодо зазначення, де саме знаходиться частина паркану, який слід знести, та чи та сама прибудова наразі існує на спірній земельній ділянці, яку слід знести, чи це є новий об`єкт будівництва, вона конкретно не зазначає, та не дає можливості державному виконавцю із залученням експерта встановити ці обставини. Цією постановою також встановлено, що на земельній ділянці відбулися зміни, паркану довжиною 2.81 м не існує, а також існує інше будівництво, яке не є предметом спору у справі з примусового виконання виконавчого листа №» 2-2341 виданого 05 березня 2007 року на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вищезазначене судове рішення містить альтернативний спосід виконання, а саме, в разі невиконання ОСОБА_2 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволити ОСОБА_3 виконати ці дії за рахунок ОСОБА_2 , тобто, ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_3 має право за цим судовим рішенням знести вищезазначені об`єкти, а всі витрати покласти на боржника, що нею зроблено не було.

Зазначена обставина, на думку колегії суддів, також свідчить про те, що об`єктів, які були предметом спору у справа № 2-2341/06 та підлягали знесенню на земельних ділянках не існує.

Інші наведені у апеляційцній скарзі доводи є аналогічними доводам, викладеним ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, які обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення є законним та обгрунтованим, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 24 лютого 2020 року.

Головуючий, судя-доповідачСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Маловічко С.В.