ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/731/20 Справа № 204/3025/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року у справі за позовом Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, -

ВСТАНОВИЛА:

КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР у травні 2018 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, в якому просять стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 24 669,06 грн., а також стягнути з неї судові витрати /а.с. 1-4/.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, згідно Наказу № 104-к від 26.11.2014 року була прийнята на посаду заступника начальника управління КП «УРЕА» ДМР та Наказом № 11-к від 11.02.2015 року була переведена на посаду головного бухгалтера КП «УРЕА» ДМР. 19 грудня 2017 року головного бухгалтера ОСОБА_1 згідно з Наказом № 129-к було звільнено за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Розрахунок з відповідачем при звільнені було здійснено в повному обсязі. 03 січня 2018 року позивачем було проведено аудиторську перевірку бухгалтерського обліку, внаслідок якої було виявлено, що під час виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 перерахувала працівникам підприємства суму більше, ніж нараховано за фактично відпрацьований час, чим вона спричинила підприємству матеріальну шкоду у розмірі 24 669 грн. 06 коп. При цьому, головний бухгалтер відповідає за ведення обліку згідно з вимогами законодавства. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду для відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року позовні вимоги Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 24 669 грн. 06 коп. і судовий збір в сумі 1 762 грн. 00 коп., а всього 26 431 грн. 06 коп. /а.с. 171-175/

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи /а.с. 178-180/.

КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР не скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх посадових обов`язків, внаслідок чого позивачу була завдана матеріальна шкода. А також, з того, що на головного бухгалтера покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом № 104-к від 26.11.2014 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу у Комунальне підприємство «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради на посаду заступника начальника управління (а.с. 32).

Наказом № 11-к від 11.02.2015 року ОСОБА_1 була переведена з 11 лютого 2015 року на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради (а.с. 33).

Наказом № 129-к від 19.12.2017 року ОСОБА_1 була звільнена 19 грудня 2017 року з посади головного бухгалтера Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 42).

Після звільнення відповідача, позивачем було замовлено проведення аудиторської перевірки бухгалтерського обліку по підприємству, яку проведено Товариством з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Шанс-Л» і складено Звіт про фактичні результати стосовно узгоджених процедур з метою проведення аналізу: відповідності показників проміжної фінансової звітності за 9 місяців 2017 року показникам бухгалтерського обліку; стану бухгалтерського обліку на підставі проведеної інвентаризації активів та зобов`язань станом на 12.10.2017 року; повноти та достовірності формування показників Декларації про прибуток за 2017 рік (а.с. 43-45).

Зокрема з вказаного Звіту встановлено, що у бухгалтерському обліку Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради наявний ряд ідентифікованих помилок, в тому числі невідповідність даних аналітичного обліку з даними синтетичного обліку розрахунків з оплати праці (а.с. 45).

При цьому, суду надані бухгалтерська довідка від 14.03.2019 року, розрахункові листки і розрахунок, з яких випливає наступне:

- згідно з даними розрахункового листка за листопад 2017 року, ОСОБА_2 було нараховано - 383,04 грн., утримано військового збору- 5,75 грн. Отже, працівнику належало до виплати - 377,29 грн. Натомість виплачено 383,04 грн.;

- згідно з даними розрахункового листка за листопад 2016 року, ОСОБА_3 було нараховано - 2026,59 грн. та 238,15 грн. за лікарняним листком, утримано податків - 459,50 грн. та борг працівника перед підприємством - 6653,68 грн. Отже, працівник не мав грошових сум для утримання боргу та при звільненні на рахунок підприємства не вніс суму заборгованості і залишився винним 5086,59 грн.;

- згідно з даними розрахункового листка за грудень 2017 року, ОСОБА_4 було нараховано - 134,97 грн. а також належало до виплати 1890,14 грн., утримано податків - 26,31 грн. Отже, працівнику належало до виплати 1988,80 грн. - за листопад 2017 року. Натомість, виплачено 5017,63 грн. Надлишково сплачені кошти складають 3018,83 грн.;

- згідно з даними розрахункового листка за січень 2017 року, ОСОБА_5 було нараховано - 7204,05 грн., утримано податків - 1476,83 грн. Отже, працівнику належало до виплати - 5728,82 грн. за січень 2017 року. Натомість, виплачено 11456,04 грн. Надлишково сплачені кошти складають 5727,22 грн.;

- згідно з даними розрахункового листка за березень 2016 року, ОСОБА_6 за березень кошти не нараховувалися, але належало до виплати за попередній період - 6529,96 грн. Натомість, виплачено 8404,75 грн. Надлишково сплачені кошти складають 1874,79 грн.;

- згідно з даними розрахункового листка за травень 2015 року, ОСОБА_7 в травні 2015 року помилково безпідставно перераховано грошові кошти в сумі 8739,00 грн.;

- згідно з даними розрахункового листка за листопад 2017 року, ОСОБА_8 кошти не нараховувалися, але належало до виплати 481,97 грн. Натомість, виплачено 698,85 грн. Надлишково сплачені працівнику кошти складають 216,88 грн.

Вказані обставини підтверджуються, в тому числі, й звітами АТ «УкрСиббанк» про здійснення зарахувань на карткові рахунки співробітників в рамках зарплатного проекту.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до того, що відповідач перебуваючи в трудових відносинах з позивачем перебувала на посаді головного бухгалтера. Дійсно перевіркою нарахування заробітної плати працівникам КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР виявлено зайві нарахування заробітної плати працівникам на загальну суму 24 669,06 грн.

Про те, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що помилкові нарахування, здійснені працівникам КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР відноситься до категорії прямої дійсної шкоди, оскільки, відсутні дані, що позивачем понесені будь-які зайві грошові втрати, тобто такі, що здійснені виключно внаслідок проведення помилкових нарахування працівникам, а також доказів того, що дані нарахування були здійснені саме відповідачем та з її вини, оскільки відповідно до п. 1.5 посадової інструкції головного бухгалтера КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР, у підпорядкуванні головного бухгалтера знаходяться працівники бухгалтерії підприємства. Наявні в матеріалах справи докази, а саме: Звіт аудиторської перевірки бухгалтерського обліку по підприємству та бухгалтерська довідка від 02 травня 20187 року підписана головним бухгалтером ОСОБА_9 , також не підтверджують вищевказані обставини.

У статті 134 КЗпП України міститься вичерпний перелік підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності.

Договір про повну матеріальну відповідальність із ОСОБА_1 не укладався, а отже, підстави застосування наслідків укладання такого договору між сторонами відсутні. Посада головного бухгалтера не віднесена до переліку посад, затвердженого Постановою Державного комітету Ради міністрів СРСР з питань праці та соціальних відносин №447/24 від 28.12.1977 року. Матеріали справи не містять доказів того, що саме з вини ОСОБА_1 було здійснено зайві нарахування заробітної плати працівникам КП «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» ДМР на загальну суму 24 669,06 грн.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що саме винними протиправними діями відповідача підприємству заподіяно матеріальної шкоди і відповідач має нести цивільну відповідальність, а також того, що відсутні підстави для повної матеріальної відповідальності позивача у зазначених трудових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2019 року скасувати.

В задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров