Справа №487/4325/19
Провадження №2/487/281/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання - Рурич І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу №487/4325/19 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Миколаєва про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

05.06.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади м.Миколаєва про визнання права власності на спадкове майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 01.03.2016, яким заповідала їй 12/100 часток нежилих приміщень, за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу від 18.12.2018, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, в зв`язку зі зміною частки у власності на нежитлові приміщення.

Посилаючись на неможливість у інший спосіб визнати право власності на спадкове майно, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 12.06.2019 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань, заперечень від відповідача до суду не надходило.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного

Згідно Договору купівлі-продажу комунального майна від 05.09.2003, укладеного між Фондом комунальної власності міської ради в особі начальника фонду комунальної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , останній належить 12/100 частин нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла ( копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 01.03.2016, яким заповідала ОСОБА_1 належні 12/100 часток нежилих приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області з заявою по видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Балкіною О.Л. від 18.12.2018, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмовити слугувало виділення часток в спільній частковій власності в окрему адресу та зміна частки у власності на нежитлові приміщення, що підлягає спадку.

Так, згідно довідки МБТІ від 08.11.2018 , станом на 28.12.2012 співвласниками нежитлових приміщень розташованих в житловому багатоповерховому будинку літ.А-10 за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 - 12/100 часток та Територіальна громада м.Миколаєва в особі Миколаївської міської ради - 62/100. Згідно рішення Виконавчого комітету ММР від 23.03.2007 №665 26/100 часток нежитлових приміщень виділено в окрему адресу: АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, тільки власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 " Про судову практику у справах про спадкування", згідно якого свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України "Про нотаріат", покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Суд приходить до висновку, що у позивача не вичерпана можливість прийняття спадщини після смерті її матері у нотаріуса, оскільки перешкодою для отримання вказаного свідоцтва є виділення часток нежитлових приміщень в окрему адресу і зміна часток нежитлових приміщень, тобто визначення відповідної частка у праві власності на нежитлові приміщення спадкодавиці.

Крім того, позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, доказів того, що спадкодавиця була власницею всього майна за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем не вірно, в розумінні ст. 16 ЦК України, обрано спосіб захисту, звернення до суду з позовом саме про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до Територіальної громади м.Миколаєва ( м.Миколаїв вул. Адміральська 20) про визнання права власності на спадкове майно- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.Щербина