Провадження №2/389/95/20
Рішення

іменем України

3 вересня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 66058 грн. 67 коп. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_3 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 05.04.2013, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти за борговими зобов`язаннями, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 08.12.2019 має заборгованість 66058 грн. 67 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредита 6734 грн. 89 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України, - 1069 грн. 50 коп., нарахованої пені 54632 грн. 44 коп., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 3121 грн. 84 коп. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів банку. Також позивач просить стягнути з відповідачки судовий збір у сумі 2102 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіславши заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, але подала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.

Між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 05.04.2013 укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній анкеті-заяві вказано, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Також вказано, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з сайтуhttp://privatbank.ua. Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайтіwww.privatbank.сом.ua. Позичальник зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку (а.с.13). При цьому, анкета-заява не містить відомостей щодо встановлення кредитного ліміту, процентної ставки за користування коштами та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

На підставі вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До кредитного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які підпису відповідачки не містять (а.с.14, 15-31).

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

Банк у позові зазначав про відсутність заборгованості за поточним тілом кредита, відсотками та просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредита в сумі 6734 грн. 89 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, в сумі 1069 грн. 50 коп., а також штрафи та пеню в загальній сумі (54632,44+500+3121,84) 58254 грн. 28 коп.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг, як на невід`ємні частини договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення й дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15).

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 банк дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, в частині стягнення неустойки.

Вищевикладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 справа №428/4028/15-ц (провадження №61-20567св18), в яких зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності є неможливим покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, банк не довів, що саме надані ним умови є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідачка мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе саме на цих умовах зобов`язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надані докази: розрахунки заборгованості, анкета-заява, підписана відповідачкою без зазначення підстав стягнення неустойки та її розміру, не підписані відповідачкою, витяг з тарифів і умови та правила. Інших доказів позивач не надав, зокрема, щодо розміру встановленого кредитного ліміту, строку дії кредитної картки для визначення строку кредитування, щоб встановити період нарахування відсотків та неустойки, виписки по рахунку.

Оскільки встановлення відповідальності сторін за невиконання умов договору у вигляді неустойки є істотними умовами кредитного договору, який укладається між сторонами в письмовій формі, то суд, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог в частині стягнення неустойки за правилами ст.89 ЦПК України, приходить до висновку про відсутність передбачених законом чи договором підстав для стягнення з відповідачки пені та штрафів на загальну суму 58254 грн. 28 коп., оскільки відсутні належні та допустимі докази наявності підписаного відповідачкою зобов`язання про сплату неустойки та її розмір в разі порушення умов договору про повернення кредитних коштів.

Щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 6734 грн. 89 коп. суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано три розрахунки.

За період з 16.08.2014 по 31.05.2015 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита) становить 2872 грн. 76 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками складає 157 грн. 95 коп. Сума погашення за наданим кредитом складає 6287 грн. 83 коп., що вбачається з суми значень графи 17 даного розрахунку (а.с.6).

За період з 01.06.2015 по 30.09.2019 відповідачкою погашено заборгованість за поточним тілом кредита 1684 грн.49 коп., також погашено заборгованість за простроченим тілом кредита 798 грн. 23 коп., погашено заборгованість за пенею 850 грн., тобто сплачено банку борг у розмірі 3332 грн. 72 коп., після чого заборгованість за тілом кредита становила 6734 грн. 89 коп. у тому числі заборгованість за поточним тілом кредита 0 грн. 00 коп., заборгованість за простроченим тілом кредита 6734 грн. 89 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 51482 грн. 44 коп., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 3150 грн. 00 коп., а загальна заборгованість за наданим кредитом станом на 30.09.2019 складала 61367 грн. 33 коп. (а.с.7-11).

За період з 01.10.2019 по 08.12.2019 погашено заборгованості 0 грн. 00 коп., при цьому заборгованість за тілом кредита становила 6734 грн. 89 коп. у тому числі заборгованість за поточним тілом кредита 0 грн. 00 коп., заборгованість за простроченим тілом кредита 6734 грн. 89 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, - 1069 грн. 50 коп., заборгованість за пенею 54632 грн. 44 коп., а тому загальна заборгованість за наданим кредитом склала 62436 грн. 83 коп., заборгованість за судовими штрафами 3621 грн. 84 коп., а всього разом заборгованість складає 66058 грн. 67 коп. (а.с.12).

Таким чином, всього відповідачкою сплачено банку (6287,83+3332,72) 9620 грн. 55 коп.

Аналізуючи розрахунок заборгованості станом на 30.09.2019, суд зазначає, що з 01.06.2015 банк змінив порядок проведення розрахунку, ввів додаткову графу 4 «Відсотки погашені за рахунок кредита», внаслідок чого тіло кредита безпідставно збільшено на 3987 грн. 18 коп., які фактично позичальником не отримувалися, тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредита підлягає зменшенню на цю суму.

Розрахунок за період з 16.08.2014 по 31.05.2015 та сума значень графи 3 решти наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджує, що за період з 16.08.2014 по 08.12.2019 витрати клієнтом кредитних коштів складають (2872,76+5072,48) 7945 грн. 24 коп. і саме ці кошти є фактично отриманими відповідачкою та підлягають поверненню банку. За цей період відповідачка сплатила банку на погашення кредиту 9620 грн. 55 коп. Наведені розрахунки, в тому числі про безпідставне збільшення банком тіла кредиту на суму 3987 грн. 18 коп., свідчать, що відповідачка відповідно до підписаних нею умов, вже сплатила банку заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6734 грн. 89 коп., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо сплати відповідачкою процентів згідно зі ст.625 ЦК України, оскільки позивачем достовірно не доведено момент виникнення обов`язку у відповідачки зі сплати коштів, а відповідальність настає саме за прострочення виконання зобов`язання щодо певної суми.

Дослідивши надані докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд, враховуючи те, що заборгованість за тілом кредита відсутня, а фактично отримані відповідачкою кошти позивачу були повернуті, те, що в іншій частині позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи умовами та правилами надання банківських послуг та витягом з тарифів відповідачка була ознайомлена і погодилась на їх умови, або, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили вказані умови, приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не обґрунтовані, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, природа та підстави нарахування «заборгованості за простроченим тілом кредиту» не передбачені самими умовами та правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту», «поточне тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, а тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн. слід віднести на його рахунок.

На підставі викладеного, ст.ст.3, 509, 549, 551, 638, 1050, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва