КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/7225/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Сушко Л.П., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

07 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, де просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розрі 4 000 грн, мотивуючи свої вимоги наступним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києвавід 10.11.2016 на користь позивачки стягнуто на утримання доньки аліменти в розмірі 2 000 грн, щомісячно, починаючи з 14 червня 2016 року до повноліття дитини з урахуванням індексації, яка провадиться відповідно до Закону.

Через хворобу дитини - цукровий діабет, донька визнана інвалідом дитинства, потребує спеціального та повноцінного харчування, постійного лікування, розвиваючі ігри для належного розвитку.

РішеннямШевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн, щомісячно, починаючи з 07.12.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а в дохід держави - судовий збір - 768,40 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів, у позивача - отримувача аліментів, змінились обставини, які слугували визначенню розміру аліментів, а хвороба дитина зумовлює необхідність збільшення коштів на її утримання.

З огляду на наведене, беручи до уваги те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про неможливість батька дитини - відповідача у справі сплачувати аліменти у зазначеному у позові розмірі, суд приходить до висновку про задоволення позову та збільшення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 з суми у розмірі 2 000 грн на суму у розмірі 4 000 грн.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши думку учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24 січня 2015 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року ( а.с. 8 ).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 9 ).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача - ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти в розмірі 2 000 грн, щомісячно, з урахуванням індексації, яка провадиться відповідно до закону, але не меньше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2016 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 10 ).

Згідно висновку ЛКК №1894 від 06 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнана інвалідом дитинства ( а.с. 7, 17 ).

У зв`язку із зазначеною хворобою, дитина сторін потребує дієтотерапії, постійної інсулінотерапії, регулярного самоконтролю індивідуальним глюкометром, санаторно-курортного лікування протягом року ( а.с. 18, 19-21, 22-32, 42 ).

Матеріальний стан позивачки, яка отримала в 2017 році 15 144,40 грн. середньомісячного сукупного доходу ( а.с. 41 ), значно погіршився.

Унаслідок цього, ОСОБА_2 а 07 грудня 2018 року звернулась до суду з даним позовом ( а.с. 1-6 ).

З огляду на наведене місцевий суд, на переконання апеляційного суду, вірно прийшов до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог та дотримання вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України,згідно якоїрозмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. ст.ст. 5, 10, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

А тому, посилання апелянта на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші твердження апелянта, зокрема, про те, що згідно рішення місцевого суду він сплачує аліменти в розмірі 2 000 грн, працевлаштований з 21 грудня 2019 року, в силу викладеного та на переконання апеляційного суду, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, працевлаштування апелянта, з точки зору суду другої інстанції, не є правовою підставою для зміни чи скасування рішення місцевого суду, оскільки воно відбулось опісля його ухвалення.

При цьому, суд зазначає, що він ( апелянт ) не позбавлений права звернутись до суду з відповідними вимогами при наявності передбачених законом обставин щодо розміру аліментів.

Окрім того, надані суду докази на підтвердження заявлених апеляційних вимог, з точки зору суду другої інстанції, не відносяться до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України, а відтак, не є підставою для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5,10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко