Справа № 489/318/20
Номер провадження 2-о/489/34/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

присяжних засідателів: Чайкіна О. С., Василішина М. О.,

за участю секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про оголошення особи померлою

встановив

В січні 2020 року заявник звернулася до суду із заявою про оголошення померлим свого чоловіка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_4 прописаний і проживав за адресою: АДРЕСА_1 , 04.02.2000 пішов на роботу і до теперішнього часу не повернувся. 07.02.2000 ОСОБА_1 звернулася до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявою про безвісно зниклого чоловіка ОСОБА_4 , але розшукові заходи не дали результатів. З метою оформлення спадщини на належну безвісно зниклому ОСОБА_4 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заявник вимушена звернутися до суду.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали.

Заінтересовані особи підтвердили обставини викладені в заяві, не заперечували проти її задоволення.

Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд виходить з такого.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прописаний в АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданої копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одружилися 14 лютого 1976 року.

З довідки директора об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сяйво" вбачається, що ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 04.02.2000 року по теперішній час.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло, встановлено, що ОСОБА_4 належить 1/4 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області заявник 07.02.2000 року звернулась про оголошення ОСОБА_4 в розшук.

Згідно з відповіддю головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, встановлено, що ОСОБА_4 не отримував доходи з січня 2001 року, до цього часу відомості не вказані.

Довідкою Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради "Центру первинної медико - санітарної допомоги № 2" зазначено, що ОСОБА_4 не звертався до лікарів ЦПМСД № 2 впродовж останніх 10 років.

Відповідно до інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований.

Довідкою Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на обліку в управлінні не перебуває та пенсійні виплати не отримує.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами ОСОБА_4 вказали, що з 2000 року ОСОБА_4 вдома не проживає, його місцезнаходження невідоме.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд розглядає справу про оголошення фізичної особи померлою за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. При цьому, згідно з ч.1ст.47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК (1502-06), на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно зі ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені заявницею обставини та мету, з якою їй необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявницею та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою оформлення спадщини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи надані суду докази в сукупності та приймаючи до уваги, що встановлення факту смерті необхідно заявниці для реалізації в повному обсязі її прав, суд вважає заявлені вимоги щодо встановлення факту смерті особи обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Керуючись ст .ст. 81, 263-265, 268, 273, 305-309 ЦПК України суд

вирішив

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою.

Оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

Направити рішення суду, після набрання ним законної сили, відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей про смерть фізичної особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.02.2020.

Суддя В. В. Кокорєв

Присяжні засідателі О. С. Чайкін

М. О. Василішин