Справа № 346/2869/20
Провадження № 22-ц/4808/962/20
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Савчука В.Р.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року в складі судді Васильковського В.В., постановлену у м. Коломия, у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Карпатресурс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «Карпатресурс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Разом з позовною заявою ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку приватного підприємства «Карпатресурс» в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Отинійська меблева фабрика».

Заява мотивована тим, що відповідачу на праві власності належав цілісний майновий комплекс нежитлових виробничих будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Крім даного нерухомого майна іншого майна, яке б могло забезпечити імовірне виконання рішення суду у даній справі у відповідача немає.

26 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ПП «Карпатресурс» на його користь 67 840,21 грн боргу. Постановою державного виконавця від 31 січня 2020 року було накладено арешт на все нерухоме майно підприємства. 04 лютого 2020 року державним виконавцем було відкрито ще одне виконавче провадження про стягнення на його користь з ПП «Карпатресурс» 27 296,30 грн боргу.

Проте, не зважаючи на встановлену заборону відчуження арештованого майна відповідач здійснив таке відчуження. ПП «Карпатресурс» на підставі протоколу загальних зборів засновників від 11 лютого 2020 року передало до статутного капіталу ТОВ «Отинійська меблева фабрика» об`єкт нерухомого майна - меблева фабрика.

Засновниками ТОВ «Отинійська меблева фабрика» є ОСОБА_5 та ПП «Карпатресурс», кінцевими бенефіціарними власниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Таким чином, будучи повідомленими про накладання арешту державним виконавцем на все майно підприємства, його учасники, треті особи у даній справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , здійснили відчуження майна підприємства на користь іншої юридичної особи. ПП «Карпатресурс», в свою чергу, набуло корпоративних прав в даній юридичній особі.

У зв`язку з наведеним вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно утруднить виконання рішення суду та не забезпечить ефективного захисту його порушених прав та інтересів у випадку задоволення позову.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в поданій ним позовній заяві було викладено обставини, за яких виник спір між ним та відповідачем, обґрунтування його позовних вимог, відповідно до норм цивільного законодавства України, до позову додано всі наявні в нього докази на підтвердження внесених ним коштів до каси підприємства та докази існування заявленого між сторонами боргу. А тому, на його думку, з даних матеріалів випливає дійсність існуючого між сторонами спору.

Вважає, що дії відповідача у частинні відчуження нерухомого майна спрямовані на свідоме невиконання рішень судів, тому дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення заявленого позову, може ускладнити та навіть унеможливити в майбутньому виконання рішення суду в даній справі.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції невірно застосував статтю 115 ЦК України, оскільки частка в статутному капіталі товариства є об`єктом цивільних прав або майном в розумінні статті 190 ЦК України. В якості забезпечення позову він просить накласти арешт саме на частку в статутному капіталі товариства, яке належить ПП «Карпатресурс», а не на майно товариства. Статтею 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» надається можливість звернення стягнення на частку учасника товариства на підставі виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів. Аналогічна норма міститься і в Законі України «Про виконавче провадження». Тому такий спосіб виконання судового рішення передбачений чинним законодавством України, що дає суду можливість застосувати саме такий засіб забезпечення позову.

У зв`язку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задоволити.

Відповідач приватне підприємство «Карпатресурс» подало відзив на апеляційну скаргу та вказало, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки при винесені оскаржуваної ухвали, суд всебічно і повно дослідив матеріали справи у частині заяви про забезпечення позову, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтувалася заява, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення забезпечення позову, проаналізував викладені обставини та дослідив матеріали справи у їх сукупності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

Представник приватного підприємства «Карпатресурс» - Савчук В.Р. та третя особа ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Тертя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку повідомлявся, а тому колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не зазначено, а судом не встановлено обґрунтованих обставин, які б підтверджувалися належними доказами та свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може, в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову. Крім того, ТОВ «Отинійська меблева фабрика» не є відповідачем по справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до приватного підприємства «Карпатресурс», треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу у сумі 377 479,74 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 липня 2020 року ТОВ «Отинійська меблева фабрика» є власником 96/100 частки об`єкту нерухомого майна - меблевої фабрики по АДРЕСА_1 на підставі протоколу загальних зборів засновників приватного підприємства «Карпатресурс» №1/02-2020 від 11 лютого 2020 року (зворот а.с. 7, 8).

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновниками ТОВ «Отинійська меблева фабрика» є ОСОБА_5 та приватне підприємство «Карпатресурс» (зворот а.с. 9-12).

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивач не представив будь-яких доказів щодо існування обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи унеможливить виконання рішення суду.

Посилання апелянта на те, що майно приватного підприємства «Карпатресурс» відчужено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Отинійська меблева фабрика» з метою уникнення матеріальної відповідальності на увагу не заслуговують, оскільки приватне підприємство «Карпатресурс» є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Отинійська меблева фабрика» із розміром внеску до статутного фонду 750 000,00 грн.

Доводи щодо неправомірних дій керівництва товариства щодо відчуження майна товариства під час існування заборони на відчуження встановленої судом на стадії виконавчого провадження не стосуються спірних правовідносин.

Суду не представлено доказів ризику невиконання рішення суду у випадку задоволення позову внаслідок фінансової неспроможності товариства та відсутності для погашення будь-яких активів. Як пояснив представник відповідача, товариство має в наявності рухоме майно та обігові кошти, якими може погашати борг за його обґрунтованості, що позивач не спростував. Спосіб в який апелянт просить забезпечити позов, не забезпечує позивачу захист його прав, оскільки відчуження майна відбулося та трансформувалося в корпоративне право.

Інші доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи, що при постановлені ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта