Єдиний унікальний номер судової справи 489/1171/15-ц
Номер провадження 22-ц/812/89/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

17 лютого 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 19 червня 2015 року, під головуванням судді Губницького Д.Г., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2011 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_3 , зазнав механічних пошкоджень. Винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до звіту про оцінку автомобіля, складеного ФОП ОСОБА_4 , який є суб`єктом оціночної діяльності, склав 13 885 грн. 71 коп.

Відповідач добровільно не сплатив відшкодування за завдану матеріальну шкоду, тому позивач, у зв`язку із настанням події, передбаченої п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 17 лютого 2012 року здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 8 759 грн. 31 коп.

Додатково МТСБУ понесло витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 1 500 грн. та витрати на оплату аварійного комісара 1 090 грн.

МТСБУ звернулось до відповідача із заявою, в якій пропонувало добровільно здійснити компенсацію вищевказаних витрат, проте вказану заяву останнім залишено без задоволення.

Посилаючись на викладені обставини, МТСБУ просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 кошти в розмірі понесених витрат 15 910 грн., кошти по сплаті вартості наданої правової допомоги в сумі 1 500 грн. та кошти по сплаті вартості аварійного комісара в розмірі 1 090 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2015 року позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ збитки в розмірі 15 910 грн., 1 500 грн. витрат на правову допомогу, 1 090 грн. витрат по сплаті вартості послуг аварійного комісара, та судовий збір 243 грн. 60 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі, а тому має право вимоги в порядку регресу до винної у ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якої не застрахована.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивачем надано до суду лише одне платіжне доручення від 17 лютого 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , як особі, яка постраждала внаслідок ДТП, було перераховано кошти в розмірі 8 759 грн. 31 коп., а тому стягнення з відповідача коштів в більшому розміру суперечить вимогам ст.1191 ЦК України. Окрім того в апеляційній скарзі звернуто увагу на той факт, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

23 липня 2011 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом мотоциклом марки «Днепр 11», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в місті Очакові слідував у світлу пору доби по сухій асфальтованій проїзній частині вулиці Чижикова зі сторони міста Миколаєва в напрямку перехрестя з вулицею 8 Березня, проявив неуважність, не врахував зміну дорожньої обстановки, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечно, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Вина водія ОСОБА_1 у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджена постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2011 року (а.с.5-6).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.6 цієї ж статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до звіту №242 про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість матеріальної шкоди, спричиненої власникові транспортного засобу, складає 13 885 грн. 71 коп. (а.с.9-21).

На день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, тобто не було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому 29 грудня 2011 року потерпіла особа ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.3).

07 лютого 2012 року МТСБУ направило лист на ім`я відповідача ОСОБА_1 з пропозицією добровільно компенсувати потерпілій особі заподіяну шкоду (а.с.23).

З наказу за №554 від 16 лютого 2012 року убачається, що МТСБУ прийнято рішення про сплату ОСОБА_3 8 759 грн. 31 коп. за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с.8).

Згідно платіжного доручення за №779 від 17 лютого 2012 року МТСБУ сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування згідно наказу №554 від 16 лютого 2012 року в розмірі 8 759 грн. 31 коп. (а.с.7).

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить конкретні умови, на підставі яких сторони реалізують свої права та виконують обов`язки унаслідок укладення договору про страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, зазначеним Законом України встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про виникнення у МТСБУ права майнової вимоги у порядку регресу до відповідача і про стягнення з останнього суми сплаченого страхового відшкодування. Водночас, ухвалюючи рішення про стягнення витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, суд помилково стягнув такі витрати в розмірі 15 910 грн., оскільки з наданих документів убачається, що фактично потерпілій особі МТСБУ були виплачені кошти в загальному розмірі 8 759 грн. 31 коп., які і підлягають стягненню з відповідача.

Також суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог МТСБУ про стягнення з відповідача витрат на послуги аварійного комісара.

Так, згідно з п.40.3 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст.41 цього Закону та необхідності перевірки дій страховика відповідно до пункту 36.3 статті 36 цього Закону.

Відповідно до п.3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року №5417, зареєстрованого в Міністермстві юстиції України 11 березня 2006 року за №259/12133, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ.

З матеріалів справи слідує, що витрати на встановлення розміру збитків та збір документів складають 1 090 грн., які і підлягають відшкодуванню позивачу (а.с.23).

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо того, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, колегія суддів прийшла до такого.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No.2), № 38789/04, §23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

За змістом ч.ч.1,3,6 ст.74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої нема відомостей, що їй вручені судові повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Разом з тим відомостей про те, що відповідача ОСОБА_1 було належним чином повідомлено судом першої інстанції про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 25 травня 2015 року, 19 червня 2015 року в матеріалах справи немає. У даній цивільній справі містяться лише конверт з відміткою про повернення поштової кореспонденції за спливом зберігання, який було надіслано на адресу, що не є місцем реєстрації чи проживання відповідача.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення районним судом було допущено порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі змісту апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 вбачається, що він посилається на неповідомлення його про розгляд справи.

Зазначене є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених у зв`язку із виплатою страхового відшкодування в розмірі 8 759 грн. 31 коп. та витрат за послуги аварійного комісара в сумі 1 090 грн.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 червня 2015 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () витрати понесені у зв`язку із виплатою страхового відшкодування в розмірі 8 759 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 31 коп., витрати за послуги аварійного комісара в сумі 1 090 (одна тисяча дев`яносто) грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. за подачу позовної заяви до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 19 лютого 2020 року