ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №583/554/20

Номер провадження 22-ц/816/1928/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2020 року в складі судді Ільченко В.М., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 18 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 06 липня 2010 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при зміні розміру кредитного ліміту та нарахуванні процентів за користування кредитними коштами банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 31 грудня 2019 року утворився борг на загальну суму 50330,12 грн, з яких: 4355,03 грн заборгованість за тілом кредиту, 38803,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4298,40 грн нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина) та 2372,86 грн штрафу (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2010 року у сумі 4355 грн 03 коп. та 182 грн 87 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього стягнуто 4537 грн 90 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вказане заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, пені та штрафів позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне встановлення обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в зазначеній частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення процентів та неустойки (пені та штрафів), а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому, позивач зазначив, що відповідач своїм підписом у заяві підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. До того ж, заявник апеляційної скарги звернув увагу на ту обставину, що сторони узгодили розмір відсоткової ставки, пені та штрафів у Довідці про умови кредитування, яка була підписана позичальником та яку банк просить взяти до уваги при апеляційному перегляді справи. Крім того, позивач послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 та від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18, що, на його думку, підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відсутні правові підстави для відмови у стягненні процентів та неустойки.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 4355 грн 03 коп. не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2010 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з його умовами. Умови та Правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку: www.privatbank.ua.

До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 11, 12 - 35).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 06 липня 2010 року станом на 31 грудня 2019 року становить 50330,12 грн, з яких: 4355,03 грн заборгованість за тілом кредиту, 38803,83 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4298,40 грн нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина) та 2372,86 грн штрафу (процентна складова) (а.с. 5 - 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом та про порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині. При цьому, суд першої інстанції вказав, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua, які надані позивачем до суду, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 липня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вирішив справу відповідно до вимог статей 207, 626, 628, 638, 526, 549, 551, 1050, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 та від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно враховано висновки про застосування норми права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), що відповідає вимогам частини 2 статті 416 ЦПК України.

Зокрема, установивши обставини того, що у заяві позичальника від 06 липня 2010 року процентна ставка не зазначена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк, як на підставу для задоволення вказаних позовних вимог, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, отримуючи 06 липня 2010 року кредитну картку «Універсальна», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і відповідальності позичальника за порушення виконання зобов`язань та саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна» 06 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (лютий 2020 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку із зазначеним доводи апеляційної скарги про погодження відповідача із запропонованими банком Умовами і Тарифами в частині щодо розміру процентної ставки за користування кредитом та розміру неустойки не заслуговують на увагу, так як не ґрунтуються на законі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що сторони узгодили розмір відсоткової ставки, пені та штрафів у Довідці про умови кредитування, яка була підписана позичальником та яку банк просить взяти до уваги при апеляційному перегляді справи, то колегія суддів зауважує наступне.

До позовної заяви позивач додав клопотання від 04 лютого 2020 року, в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, вказавши, при цьому, що необхідні докази є в матеріалах справи, а клопотання та заяви з боку банку відсутні. Також заявник не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 45).

Розглядаючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги згоду позивача на заочний розгляд справи та вважав за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України на підставі доказів, наявних у матеріалах цієї справи.

Виходячи з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ч. 81 ЦПК України йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи в суді першої інстанції за наявними у справі доказами, а також те, що банк не довів належними та допустимими доказами наявність об`єктивних причин, що унеможливили подання до суду першої інстанції довідки про умови кредитування, підписаної сторонами, у встановленому законом порядку та в передбачені законом строки, тому вказаний доказ на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймається до уваги колегією суддів під час апеляційного перегляду справи.

До того ж, колегія суддів звертає увагу і на ті обставини, що з копії довідки про умови кредитування, доданої банком до апеляційної скарги, неможливо встановити дату її підписання та особу, яка її підписала. Крім того, матеріали цієї справи не містять доказів щодо строку дії платіжної картки, яка була видана позичальнику за умовами кредитного договору від 06 липня 2010 року .

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення процентів, пені та штрафів також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду в зазначеній частині.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2020 року в оскарженій частині у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук