Справа № 159/2106/19
Провадження № 2/159/67/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сорокопуда М.О.,

представників відповідача - ТзОВ «Ковельська ОТБ» - адвокатів Сороки В.Г., Горблюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово - торгова база», товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсними,

в с т а н о в и в:

Вказана вище позовна заява надійшла до суду 18.04.19 р. (а. с. 3 - 7). Позивач просить визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 31.07.18 р., що укладений між відповідачами: ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» та Ковельською оптово - торговою базою Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є відповідач - ТзОВ «Ковельська ОТБ», що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міськнотокругу Веремчуком С.В.; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.03 р. мала місце держреєстрація юридичної особи - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» (далі - відповідач - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база», товариство Ковельська оптово - торгова база», ТОВ «Ковельська оптово - торгова база»). Згідно з п. 1.5 Статуту цього товариства, він був його учасником. Відповідно до п. 3.2 Статуту цього товариства, розмір його статутного капіталу складає 440 000 грн, його вклад у статутний капітал - 26 400 грн, що становить 6 % статутного капіталу. 03.04.17 р. він звернувся до учасників цього товариства із заявою від 03.04.17 р. про виключення його зі складу засновників ТОВ "Ковельська оптово - торгова база" та проведення розрахунків, пов`язаних з виходом зі складу учасників. Його заяву було задоволено та виключено його зі складу учасників цього товариства, проведено перерозподіл часток між іншими його учасниками. 07.02.18 р. товариство сплатило йому на картковий рахунок у ПАТ «Приватбанк» 26 412 грн у повернення внеску до статного капіталу та виплатило дивіденди за період з 01.01.17 р. по дату виключення зі складу учасників. Виплатою 26 412 грн товариство, фактично, повернуло внесок учасника до статутного капіталу. Разом з тим на дату його виходу - 03.04.17 р. - було складено баланс товариства. Згідно з балансом ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» на 03.04.17 р., власний капітал (чисті активи) товариства, тобто, вартість його майна на кінець звітного періоду, становила 1 507 600 грн. Виходячи з відомостей балансу за станом на 03.04.17 р. до виплати вибулому учаснику підлягала сума 90 456 грн з розрахунку: 1 507 600 грн х 6: 100 %. Тому заборгованість товариства перед вибулим учасником складала 64 044 грн (90 456 грн - 26 412 грн) і товариство лише частково провело розрахунок з ним як з учасником, який вибув з товариства. Рішенням господарського суду Волинської області від 15.01.19 р. у справі № 903/771/18 задоволено його позов до ТзОВ «Ковельська оптово -торгова база» про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства, в сумі 450 297 грн, 91 коп. Ухвалою господарського суду Волинської області від 23.11.18 р. у справі № 903/771/18 також задоволено його заяву про забезпечення позову, зокрема, до вирішення спору по суті у справі № 903/771/18, і заборонено суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії щодо ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» (ідентифікаційний код 38527562, місцезнаходження реєстраційної справи - Відділ реєстрації бізнесу та дозвільних процедур Департаменту ЦНАП м. Луцьк), а саме: вносити запис про припинення юридичної особи в результаті ліквідації. Позовна заява про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства, вперше була подана до господарського суду Волинської області 23.07.18 р. за якою 26.07.18 р. було відкрито провадження у справі № 903/513/18. Проте вже 24.07.18 р. та 31.07.18 р. боржник - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» за договорами купівлі - продажу, посвідченими приватним нотаріусом Луцького міськнотокругу Веремчуком С.В., відчуджив всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово - торговій базі Волинської облспоживспілки. Учасники обох цих юридичних осіб є пов`язаними особами, так як директором їх обох є ОСОБА_2 , який, в свою чергу, є засновником (учасником) ТОВ "Ковельська оптово - торгова база". Засновником ТОВ "Ковельська оптово - торгова база" та Ковельської оптово торгової бази Волинської облспоживспілки є Волинська обласна спілка споживчих товариств, яким було відомо про судовий спір щодо майна. Згідно з експертним висновком вартість майна становить 5 996 150 грн, однак, відчужене майно було за ціною не вище 180 000 грн. 01.09.18 р. у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за рішенням учасників ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» було внесено записи про зменшення Статутного капіталу товариства з 440 000 грн до 30 800 грн без повідомлення кредиторів. 18.09.18 р. у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис про рішення щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації. Оскільки на розгляді господарського суду перебувала справа, відповідачем у якій було ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база», то суд заборонив вносити запис про припинення юридичної особи в результаті ліквідації. Вважає, що вище перераховані дії свідчать про намір ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» не виконувати рішення господарського суду щодо сплати коштів вибулому учаснику, так як ні майна, ні коштів відповідач не має. Продаж об`єктів нерухомості пов`язаній особі до ухвалення судового рішення був здійснений з порушенням чинного законодавства та з метою виведення активів. Покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 16, ст. 215, ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зазначає, що недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, дефекту суб`єктного складу, дефекту волі - невідповідність волі та волевиявлення. Проте такий договір може бути визнано недійсним із зазначених вище підстав, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Закон не встановлює вичерпного переліку обставин, що свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Якою була її поведінка в момент та після укладення оспорюваного договору; чи не було укладення договору про відчудження формальною дією, спрямованою на відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. Покликаючись на судову практику, зазначає, що покупець за оспорюваним договором - Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки - до моменту укладення договорів не здійснювала господарської діяльності, статутний капітал її складає лише 13 800 грн. Відтак сплатити кошти продавцеві за оспорюваним договором в момент укладення договору ця юридична особа не оглаг і не відомо, чи сплатила взагалі на даний час. Вважає дії покупця - Ковельської оптово - торгової бази Волинської облспоживспілки (правонаступник - ТзОВ «Ковельська ОТБ»), недобросовісними, так як мета укладення оспорюваного договору є очевидною - унеможливлення виконання рішення господарського суду та ухилення від виконання боргового зобов`язання. Оспорюваний договір після відкриття провадження у господарській справі зачіпає його інтереси, так як його укладення вчинено з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. Наданий баланс товариства підтверджує реальний фінансовий стан товариства і свідчить, що товариство отримувало значні доходи від використання нерухомого майна, а, отже, відчуджувати його було нерозумно та недобросовісно. Орієнтовна сума його процесуальни витрат у розглядуваній справі у загальному складає 11 000 грн. Просить позов задовольнити.

За ухвалою суду провадження у справі було відкрито 23.04.19 р. (головуючий - суддя Лесик В.О.) (а. с. 43, 44) та зобов`язано відповідача ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» надати у розпорядження суду копію оспорюваного договору, що і було виконано у подальшому.

Копію позовної заяви з додатками та копію вказаної вище ухвали суду відповідачами було отримано під розпис 02.05.19 р. (а. с. 48, 49).

За ухвалою суду від 22.05.19 р. провадження у справі було закрите (а. с. 55 - 57).

Однак за ухвалою Волинського апеляційного суду від 13.08.19 р. ухвала суду першої інстанції від 22.05.19 р. про закриття провадження у справі була скасована (а. с. 89 - 92).

За ухвалою суду провадження у справі було відкрито вдруге 27.08.19 р. (головуючий - суддя Восковська О.А.) (а. с. 96).

Копію позовної заяви з додатками та копію вказаної вище ухвали суду відповідачами було отримано під розпис 02.09.19 р. (а. с. 101, 102).

05.09.19 р. відповідачами посередництвом їх спільного представника - адвоката Сороки В.Г. - подано до суду відзив на позовну заяву (а. с. 103 - 108), обґрунтований тим, щопозов вони не визнають з таких підстав. 31.07.18 р. між ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» як продавцем та Ковельською оптово - торговою базою Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є відповідач - ТОВ «Ковельська ОТБ», як покупцем, дійсно, було укладено оспорюваний договір. Його укладенню передувало рішення загальних зборів учасників ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» про продаж складу Д - 1 та складу О - І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 137 595 грн, 28 коп. - протокол загальних зборів учасників № 7 від 30.07.18 р.. П. 2.1 оспорюваного договору визначено, що вартість продажу майна за домовленістю сторін становить 137 595 грн, 28 коп.. Згідно з довідкою від 30.07.18 р. № 4, балансова вартість нерухомого майна становить 137 595 грн, 28 коп., а саме: складу Д - 1 - 71 680 грн, 64 коп.; складу О - І - 65 914 грн, 64 коп. (п. 2.2. оспорюваного договору). Відповідно до п. 3.1. оспорюваного договору, розрахунки за придбане майно здійснюються покупцем з відстроченням платежу і він зобов`язується сплатити ціну майна на протязі 1 - го міс. з дня підписання цього договору, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця. Згідно з платіжним дорученням № 56 від 31.07.18 р. покупець сплатив продавцю кошти в сумі 137 595 грн, 28 коп. в рахунок оплати вартості придбаного майна. 31.07.18 р. на виконання оспорюваного договору продавець передав покупцю склад Д - 1 та склад О - І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з актом приймання - передачі. Право власності на предмет оспорюваного договору зареєстровано за Ковельською оптово -

торговою базою Волинської облспоживспілки згідно з витягом з Держреєстру

речових прав на нерухоме майно № 132770126, № 132769823 від 31.07.18 р.. При укладенні оспорюваного договору Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки діяла добросовісно, так як не знала і не могла знати про існування будь - яких обмежень на укладення такого договору. Покликаючись на ст. ст. 215, 203, 204 ЦК України, зазначає, що обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Покликаючись на ст. ст. 2, 80, 91, 92, 97, 99, 145, 147, 237, 16, 12 ЦК України, ст. 89 ГК України, ст. ст. 58, 59, 62, 63 Закону України «Про господарські товариства», судову практику, зазначає, що покликання позивача на рішення господарського суду Волинської області у справі № 903/771/18 за позовом

ОСОБА_1 до ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» про стягнення коштів

не заслуговує на увагу, оскільки таке рішення не вступило у законну силу. На момент укладання оспорюваного договору позивач вже не був учасником ТОВ «Ковельська оптово - торгова база». Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» від 24.04.17 р. (протокол № 7 від 24.04.17 р.) позивач виключений з числа учасників товариства, тому оспорюваний договір не може порушувати жодних прав та законний інтересів останнього. Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки придбала приміщення складів у відповідності до оспорюваного договору з метою подальшого використання у своїй господарській діяльності, і, як добросовісна сторона правочину, виконала всі зобов`язання за ним. Тому відсутні будь - які підстави для визнання недійсним оспорюваного договору. Просять відмовити у задоволенні позову та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.04.19 р. у справі № 159/1 792/19.

09.09.19 р. справа передана для розгляду головуючому - суді Логвинюк І.М..

24.09.19 р. позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, що надійшла до суду 26.09.19 р.. Відповідь на відзив на позовну заяву обґрунтована тим, що доводи відповідача на його позовну заяву не спростовують його доводів, наведених у позовній заяві. Відповідач - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» не спростував наявність боргу перед ним в сумі 64 044 грн, тому він є кредитором цієї юридичної особи, яка відчужувала майно за ціною 137 000 грн, що в дійсності вартує 5 996 150 грн. Відчуження цього майна відбулось після відкриття провадження у справі про стягнення боргу за його позовом. Вважає, що вище перераховані дії свідчать про намір ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» не сплачувати йому борг. Відтак продаж нерухомості пов`язаній особі до ухвалення судового рішення був здійснений з порушенням чинного законодавства. Покликаючись на ст. ст. 215, 203 ЦК України, зазначає, що оспорюваний договір може бути визнано недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Покликаючись на ст. 12 ЦК України, зазначає, що нерозумність дій покупця - ТзОВ «Ковельська ОТБ», полягають у тому, що мета укладення оспорюваного договору є очевидною - унеможливлення виплати вартості майна. За ухвалою судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.04.19 р. у справі № 159/1 792/19 задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову - до набрання рішенням суду законної сили по справі - накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: склад О - І, заг. пл. 1 047 кв. м.; нежитлове приміщення, склад Д - 1 заг.пл. 1 205,91 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , що була виконана 10.05.19 р.. 06.05.19 р. представник відповідача - ТзОВ «Ковельська ОТБ» ознайомився з матеріалами вказаної вище справи та того ж дня уклав договір поворотної фінансової допомоги (позики) з Волинською облспоживспілкою. 08.05.19 р. було укладено іпотечний договір для забезпечення повернення позики в сумі 200 000 грн, в іпотеку передано майно оціночною вартістю 5 996 150 грн, у т. ч. і майно, що під арештом. Зазначає, що вище перераховані дії свідчать про намір ТзОВ «Ковельська ОТБ» не повертати позику, передавши у власність Волинській облспоживспілці іпотечне майно. Оспорюваний договір і вказаний вище договір іпотеки майна з пов`язаною особою був вчинений з порушенням чинного законодавства та з метою виведення активів, що зайве свідчить про дійсну мету укладення оспорюваного договору. Покликаючись на судову практику, зазначає, що продаж майна, вчинений між пов`язаними особами, слугує вказаній ним меті - порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Вважає також, що розмір витрат відповідачів на правову допомогу, що наданий представником відповідачів - адвокатом Сорокою В.Г., є безпідставно завищеним і не підтверджений доказами їх надання, тому щодо таких витрат заперечує як не реальних.

17.10.19 р. позивачем подано до суду доповнення письмового обґрунтування підстав свого позову, що полягає тому, що позивач вказує, що його позов обґрунтований положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України. Ухвалою судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.04.19 р. у справі № 159/1 792/19 було задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову - до набрання рішенням суду законної сили - накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що стали предметом оспорюваного договору. Така ухвала суду виконана 10.05.19 р. 06.05.19 р. представник відповідача - ТзОВ «Ковельська ОТБ» ознайомився з матеріалами вказаної вище справи та того ж дня уклав договір поворотної фінансової допомоги (позики) з Волинською облспоживспілкою, а 08.05.19 р. було укладено іпотечний договір для забезпечення повернення позики в сумі 200 000 грн, в іпотеку передано майно оціночною вартістю 5 996 150 грн, у т. ч. і майно, що під арештом. Зазначає, що вище перераховані дії свідчать про намір відповідача - ТзОВ «Ковельська ОТБ» не повертати позику, передавши у власність Волинській облспоживспілці іпотечне майно. На момент вчинення правочину ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» мала перед ним борг в сумі 64 044 грн, тому він є кредитором цієї юридичної особи. Спірне майно відчужене за ціною 137 000 грн при дійсній вартості 5 996 150 грн. Відчуження відбулось після відкриття провадження у справі про стягнення боргу. Тому вважає, що вище перераховані дії свідчать про намір ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» не сплачувати борг. Відтак продаж нерухомості пов`язаній особі до ухвалення судового рішення було здійснено з порушенням чинного законодавства. Оспорюваний договір, як і договір іпотеки майна з пов`язаною особою, був вчинений з порушенням чинного законодавства та з метою виведення активів, що доводить дійсну мету його укладення. За постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.10.19 р. змінено рішення господарського суду від 15.01.19 р. та стягнуто на його користь 44 0000 грн. Під час розгляду справи представником ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» було подано письмові пояснення про те, що ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» немає коштів на сплату рахунку в розмірі 9 500 грн за проведення експертизи. Це, вважає, свідчить, що метою вчинення оспорюваного правочину було запобігання звернення стягнення на майно, позаяк кошти у ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» - відсутні. Покликаючись на судову практику, зазначає, що оспорюваний договір, вчинений між пов`язаними особами, слугує вказаній ним вище меті.

За станом на 31.08.20 р. інших заяв про суті справи до суду не надходило.

Позивач та його представник - адвокат, кожен зокрема, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

02.03.20 р. позивачем також подано до суду свої письмові пояснення, що містять доводи, аналогічні доводам, зазначеним у позовній заяві. У таких своїх поясненнях позивач, зокрема, зазначив, що відповідач - ТзОВ "Ковельська ОТБ" є правонаступником Ковельської оптово - торгової бази Волинської облспоживспілки. Він як учасник ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" та після виходу із складу учасників має право на частку у майні товариства. Оскільки ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" добровільно не бажало виплачувати йому належну йому частку, він звернувся до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення із ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" вартості частки. Позовна заява була подана ним 23.05.18 р., 26.07.18 р. суддею цього ж суду Дем`як В.М. було відкрито провадження у справі № 903/513/18. Проте вже 24.07.18 р. та 31.07.18 р. боржник - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» за договорами купівлі -продажу відчужив всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово - торговій базі Волинської облспоживспілки. Учасники обох цих юридичних осіб є пов`язаними особами, а директором їх обох є свідок ОСОБА_2 , який також є засновником (учасником) ТОВ "Ковельська оптово - торгова база". Засновником ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" та Ковельської оптово - торгової бази Волинської облспоживспілки є Волинська обласна спілка споживчих товариств, яким було відомо про судовий спір щодо майна ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" у господарському суді Волинської області. Крім того ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" були виведені усі наявні на момент звернення із таким позовом обігові кошти. На момент укладення оспорюваного договору у покупця - відповідача у розглядуваній справі - ТзОВ «Ковельська ОТБ», що є правонаступником Ковельської оптово - торгової бази Волинської облспоживспілки, були відсутні обігові кошти для оплати за ніби - то придбані об`єкти нерухомості, а Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки (ТзОВ «Ковельська ОТБ»), до моменту укладення договорів не здійснювала господарської діяльності, статутний капітал її складав лише 13 800 грн. Відтак вважає, що сплатити кошти продавцю в момент укладення оспорюваного договору ця юридична особа не могла. Ця обставина підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку ТзОВ «Ковельська ОТБ» від 31.07.18 р., з якої вбачається, що 31.07.18 р. Волинська облспоживспілка надала ТОВ «Ковельська ОТБ» поворотну фінансову допомогу в розмірі 300 000 грн, за рахунок якої остання і здійснила оплату за придбані об`єкти нерухомості у ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база», а саме: 137 595 грн, 28 коп. Оскільки така інформація була надіслана суду за його клопотанням і з такою випискою його представник ознайомився лише 31.01.20 р., це також підтверджує фіктивність оспорюваного правочину, оскільки такий він був укладений з метою запобігання звернення стягнення на майно за рішенням господарського суду Волинської області. Про намагання уникнути виплати боргів свідчать і такі дії відповідача - ТзОВ «Ковельська оптового - торгова база», який зменшив розмір свого статутного капіталу і 01.09.18 р. у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за рішенням учасників цього товариства було внесено записи про зменшення статутного капіталу товариства з 440 000 грн до 30 800 грн без повідомлення кредиторів; намагання ліквідувати товариство, так як 18.09.18 р. у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб

- підприємців було внесено запис про рішення щодо припинення юридичної особи

шляхом ліквідації, чому завадила заборона господарського суду Волинської

області в порядку забезпечення його позову. На користь доводів про фіктивність оспорюваного правочину говорить і явно занижена вартість відчужених об`єктів нерухомості, оскільки їх продаж відбувся за їх балансовою вартістю, а не за ринковою ціною, що на час укладення оспорюваного правочину складала 5 996 150 грн, тобто, більше, ніж у 43 рази вище балансової вартості. У подальшому з метою уникнення виконання своїх обов`язків 08.0519 р. між Волинською облспоживспілкою та ТзОВ «Ковельська ОТБ» було укладено іпотечний договір, згідно з яким для забезпечення

повернення позики облспоживспілці у заставу передано придбані об`єкти

нерухомості, у т. ч. і ті, на які накладено арешт ухвалою суду про забезпечення позову у справі № 159/1792/19. Вважає, що наміри ТзОВ «Ковельська ОТБ» та ТзОВ "Ковельска ОТВ" полягають у тому, щоб не виконувати рішення господарського суду Волинської області та свої зобов`язання перед кредиторами та є намаганням приховати майно. Залучення ТОВ «Ковельська ОТБ» до участі в укладенні оспорюваного правочину є формальністю, спрямованою на подальше приховування об`єктів нерухомості з метою протиправного позбавлення ТзОВ «Ковельська оптово - торгової база» права власності на майно та, відповідно, створення неможливості виконання рішення господарського суду і проведення стягнення за рахунок такого майна. На даний час у ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» є кредиторська заборгованість перед ним в сумі 450 297 грн, 91 коп., що підтверджується постановою Північно - західного апеляційного господарського суду у справі № 903/771/18 від 10.10.19 р., та ухвалою ВС від 20.01.20 р.. Рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 27.01.20 р. у справі № 159/5 585/19 згаданий вище договір іпотеки визнаний недійсним. У зв`язку із протиправним позбавлення ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» права власності на майно та доведення його до банкрутства СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 190 300 000 000 54 від 11.12.19 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 219 КК України. Відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, на шкоду його правам, оскільки відчуження належного ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення кредитором на майно боржника. Покликаючись на судову практику, просить позов задовольнити.

Представник відповідачів - адвокат Сорока В.Г. - у судовому засіданні позову не визнав у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. Суду надав пояснення, що аналогічні доводам відзиву на позовну заяву та його письмовим поясненням, що подані до суду 31.08.20 р..

У своїх письмових поясненнях, поданих до суду 31.08.20 р., представник відповідачів - адвокат Сорока В.Г. зазначив, що 31.07.18 р. між ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» як продавцем та Ковельською оптово - торговою базою Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ «Ковельська ОТБ», як покупцем було укладено оспорюваний договір, чому передувало рішення загальних зборів учасників ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» від 30.07.18 р. про продаж складу Д - 1 та складу О - І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , Ковельській оптово - торговій базі Волинської обласпоживспілки за ціною 137 595 грн, 28 коп.. (протокол загальних зборів учасників № 7). Цим же рішенням уповноважено директора - ОСОБА_2 підписати договір купівлі - продажу. П. 2.1 оспорюваного договору визначено, що вартість продажу майна за домовленістю сторін становить 137 595 грн, 28 коп.. Згідно з довідкою від 30.07.18 р. № 4, балансова вартість нерухомого майна становить 137 595 грн, 28 коп., а саме: складу Д - 1 - 71 680 грн, 64 коп; складу 0 - 1 - 65 914 грн, 64 коп. (п. 2.2. договору купівлі - продажу). Відповідно до п. 3.1. оспорюваного договору розрахунки за придбане майно здійснюються покупцем з відстроченням платежу, він зобов`язується сплатити ціну майна на протязі 1 - го міс. з дня підписання цього договору у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця. Згідно з платіжним дорученням № 56 від 31.07.18 р., покупець - Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки сплатила продавцю - ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» кошти в сумі 137 595 грн, 28 коп. в рахунок оплати вартості придбаного майна. 31.07.18 р. на виконання умов оспорюваного договору ТОВ «Ковельська оптово - торгова база» передала Ковельській оптово - торговій базі Волинської облспоживспілки майно, що є предметом договору. згідно з актом приймання - передачі, тобто, оспорюваний договір виконаний його сторонами у повному обсязі, що свідчить про безпідставність тверджень позивача про його фіктивність. Право власності на вказане у оспорюваному договорі майно зареєстровано за Ковельською оптово - торговою базою Волинської облспоживспілки згідно з витягами з Держреєстру речових прав на нерухоме майно № 132770126, № 132769823 від 31.07.18 р.. При укладенні оспорюваного договору Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки діяла добросовісно, їй не було і не могло бути відомо про існування будь - яких обмежень на укладення такого договору. Зазначає, що за постановою Волинського апеляційного суду від 19.05.20 р. у справі № 159/5 585/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ковельська ОТБ» та Волинської облспілки споживчих товариств, відмовлено у позові про визнання недійсним договору іпотеки від 08.05.19 р., предметом якого були склад Д - 1 та склад О - І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і встановлено, що договір іпотеки, укладений 08.05.19 р. між ТОВ «Ковельська ОТБ» та Волинською облспілкою споживчих товариств не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_1 .. Отже судом встановлено відсутність порушення прав ОСОБА_1 укладанням договору, предметом якого є вище вказані об`єкти нерухомості. Склади, що є предметом оскаржуваного договору, на момент його укладення договору та на даний час знаходяться на земельній ділянці з кадастровим № :42:012:0110, пл. 3,95 га, що належить ТОВ «Ковельська ОТБ» на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею, виданого за рішення Ковельської райради Волинської області № 33 - 11 від 21.02.95 р.. Ця обставина є однією із причин продажу вказаних вище об`єктів нерухомості. Позивач не був стороною оспорюваного договору і на момент його укладання не був учасником ТОВ «Ковельська оптово - торгова база». Оспорюваний договір не може порушувати

жодних прав та законний інтересів позивача. Ковельська оптово - торгова база Волинської облспоживспілки придбала приміщення складів у відповідності до оспорюваного договору з метою використання у своїй господарській діяльності, і як добросовісна сторона правочину, виконала всі зобов`язання: оплату вартості майна продавцю, прийняття майно за актом приймання - передачі. На даний час ці склади відповідачем - ТОВ «Ковельська ОТБ» не відчужені та використовуються у своїй господарській діяльності. Тому відсутні будь - які підстави для визнання оспорюваного договору недійсним. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачів - адвокат Горблюк Р.В. - у судовому засіданні позову також не визнав у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що повністю підтримує доводи своїх довірителів та їх іншого представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін - адвокатів, показання свідка, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії Статуту ТзОВ «Ковельська оптового - торгова база» (нова редакція), що затверджений рішенням учасників цього товариства (протокол зборів учасників № 2 від 29.02.16 р.), (а. с. 8 - 15) товариство засноване на основі Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України: «Про господарські товариства», «Про власність», іншого чинного законодавства України для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку на основі повного госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності. Його засновниками є, зокрема, Волинська облспілка споживчих товариств, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .. Метою діяльності товариства є одержання прибутку, зокрема.

Наведена вище обставина учасниками справи не оспорюється та визнається.

Як стверджується копією протоколу № 7 загальних зборів учасників ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» від 24.04.17 р., було розглянуто та задоволено заяву ОСОБА_1 від 03.04.17 р., про вихід зі складу учасників цього товариства (а. с. 119, 120).

Наведена вище обставина учасниками справи не оспорюється та визнається.

Однак, як про це стверджує позивач і не заперечують інші учасники судового розгляду, між ним та ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» після його виходу зі складу учасників товариства виникли судові спори з приводу розміру частки у майні товариства, що належить йому при виході із складу учасників цього товариства.

Так за рішенням Господарського суду Волинської області від 15.01.19 р. у справі № 903/771/18 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» про стягнення 45 297 грн, 91 коп. (а. с. 16 - 18), позов було задоволено частково, та стягнуто з відповідача на користь позивача 423 813 грн як вартість його частки майна у статутному капіталі товариства, та інші виплати. Як слідує з копії вказаного вище судового рішення, розгляд справи було призначено за ухвалою суду від 14.12.18 р. і суттю спору було стягнення вартості частини майна у статутному капіталі цього товариства після виходу ОСОБА_1 із складу засновників цього товариства за його заявою від 03.04.17 р. із проведенням пов`язаних з цим виходом розрахунків.

За постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.10.19 р. вказане вище рішення суду першої інстанції від 15.01.19 р. було змінено в частині розміру суми стягнення, але в решті - рішення залишено без змін, що вбачається з загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру судових рішень. Тому суд враховує, що рішення Господарського суду Волинської області від 15.01.19 р. у справі № 903/771/18 набрало законної сили з врахуванням змін, внесених до нього апеляційною інстанцією 10.10.19 р., 10.10.19 р.. За ухвалою ВС від 20.01.20 р. касаційна скарга на вказане вище рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції повернута скаржникові - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база».

31.07.18 р. відповідач - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» - уклав договір купівлі - продажу нерухомого майна, що стверджується даними відповідних Державних реєстрів (а. с. 21 - 34), а також копією такого - оспорюваного договору - купівлі - продажу нерухомого майна від 31.07.18 р. (далі - оспорюваний договір), що надана суду на вимогу суду (а. с. 109, 110).

Як вбачається з протоколу № 7 загальних зборів учасників ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» від 30.07.18 р. із додатком до нього (а. с. 113, 114), перед укладенням оспорюваного договору зборами було розглянуто клопотання Ковельської оптово - торгової бази про купівлю основних засобів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Збори вирішили продати Ковельській оптово - торговій базі основні засоби, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: склад Д - 1 за ціною продажу 71 680 грн, 64 коп.; склад О - 1 за ціною продажу 65 914 грн, 64 коп., та укладення договору купівлі - продажу доручили свідкові ОСОБА_2 як директору.

За змістом оспорюваного договору відповідач - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база», засновником якого, поряд з іншими, є Волинська облспілка споживчих товариств, в особі свого директора - свідка ОСОБА_2 , продав Ковельській оптово - торговій базі Волинської облспоживспілки у власність нерухоме майно: нежитлове приміщення, склад Д - 1 заг. пл. 1 205, 9 кв. м.; склад О - 1, заг. пл. 1 047 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , за загальну суму 137 595 грн, 28 коп.. Відчужуване нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у користуванні Ковельської оптово - торгової бази контори «Облкооплісбудгосторг».

Відповідно до копії виписки з банківського рахунка відповідача за 31.07.18 р., тоді ж було перераховано кошти покупцем продавцеві нерухомого майна в сумі 137 595 грн, 28 коп. за нерухоме майно за договором купівлі - продажу від 31.07.18 р..

31.07.18 р. сторонами оспорюваного договору було на виконання договору купівлі - продажу майна від 31.07.18 р. складено та підписано акт приймання - передачі майна, зазначеного у оспорюваному договорі його предметом, як такого, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (попередня адреса: АДРЕСА_1 ).

Як показав суду 31.08.20 р. свідок ОСОБА_2 , він є директором ТОВ «Ковельська ОТБ». Було проведено загальні збори ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база», було прийнято рішення про продаж основних засобів Ковельській оптово - торговій базі, щоб привести у відповідність до земельної ділянки, так як Держаний акт на право користування земельною ділянкою був у Ковельській оптово - торговій базі, а майно перебувало у товаристві. Продаж відбувся за залишковою чи балансовою вартістю майна. Йому було доручено підписати відповідний договір 2 - 3 роки тому. Цей договір був реальним, нотаріально посвідченим та приміщення були передані за актом. Тоді він був директором і товариства - продавця, і підприємства - покупця. На сьогодні вказане вище нерухоме майно використовується у господарській діяльності. Обігових достатніх коштів ТзОВ «Ковельська ОТБ» не мала, тому він звернувся за фіндопомогою для поточних витрат для купівлі вказаного у оспорюваному договорі майна до Ковельської облспоживспілки і такі кошти надійшли. 16.05.18 р. Волинська облспоживспілка надала Ковельській ОТБ 200 000 грн фіндопомоги, що не повернута по даний час.

Аналізуючи вказані вище докази у сукупності з доводами сторін, суд враховує, що оспорюваний договір був направлений не на продаж майна підприємством - продавцем - з дотриманням принципів його діяльності, що відображенні у Статуті - одержання прибутку, а за залишковою чи балансовою вартістю на «приведення у відповідність до земельної ділянки» засобом передачі нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні покупця, у власність покупця.

Тому суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача та його представника - адвоката у тій їх частині, що свідок як директор обох юридичних осіб - відповідачів у справі, підтвердив, що оспорюваний договір було укладено між взаємопов"язаними майном та розташуванням. керівництвом та складом засновників юридичними особами.

При цьому суд зауважує, що попри ту обставину, що свідок був на час укладення оспорюваного договору директором обох юридитчних осіб, таке пояснення підстав та причин укладення оспорюваного договору викликає сумнів у відповідності наміру сторін оспорюваного договору зазначеному змісту такого договору.

Суд враховує, що свідок як директор одночасно двох юридичних осіб, а в його особі - кожна із сторін такого договору - не могли не знати про виникнення та існування спору між відповідачем - ТзОв «Ковельська оптово - торгова база» та позивачем з приводу розміру виплаченої недостатньо останньому після виходу з числа засновників цього товариства грошової суми; про розмір наявних обігових коштів на рахунку та обсягу нерухомого майна як основних засобів у відповідача - ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» та про відсутність коштів у Ковельської оптово - торговій базі на придбання спірного майна.

Крім того попри виявлення ініціативи придбання спірного майна покупцем, за нотаріальне посвідчення договору при відчудженні майна без задоволення жодного свого бізнесового інтересу, заплачено було саме продавцем, що також свідчить про намір продавця позбутись юридичено нерухомості під час існування судового спору з боку продавця, та про намір покупця допомогти продавцеві у цьому.

Наведене вище, на думку суду, свідчить про те, що сторонам договору була відома інша, ніж та, про яку зазначив свідок у суді, причина, що спонукала укласти оспорюваний договір. Тому, з врахуванням цього, суд критично оцінює такі показання свідка.

Суд також вважає, що покупець за оспорюваним договором прийняв участь у такому договорі формально і йому було відомо, що продавець за оспорюваним договором укладає договір з метою штучного протиправного створення ситуації, коли у нього юридично спірне нерухоме майно буде відсутнім, що може убезпечити його від можливого звернення стягнення на таке майно у випадку відсутності чи недостатності грошових коштів при вирішенні майнового спору з позивачем у господарському суді, що порушений позивачем саме напередодні укладення оспорюваного договору.

Тому доводи позивача про те, що продавець засобом укладення оспорюваного договору прагнув недобросовісно досягти стану відсутності у нього вказаного вище спірного нерухомого майна як такого, на яке могло б бути звернуто стягнення за його борговими зобов`язаннями перед ним як колишнім учасником товариства, а покупець недобросовісно прагнув допомогти продавцеві у цьому, заслуговують на увагу.

На користь таких доводів позивача свідчить і та обставина, що за ухвалою господарського суду Волинської області від 26.07.18 р., тобто, до дати укладення оспорюваного договору вже було прийнято господарським судом Волинської області позовну заяву позивача до ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база" про стягнення грошової суми до розгляду та відкрито провадження у справі.

Незабарно - вже 31.07.18 р. - було укладено оспорюваний договір, направлений на відчудження майна саме ТзОВ "Ковельська оптово - торгова база".

З цих же мотивів суд відкидає доводи відповідачів та їх представників - адвокатів у тій їх частині, що оспорюваний договір не порушив прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, дефекту його суб`єктного складу, дефекту волі - невідповідність волі та волевиявлення. Такий договір може бути визнано недійсним із зазначених підстав у разі, якщо буде встановлено, що сам третя особа, контрагент юридичної особи за договором діяла недобросовісно і нерозумно

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту визначення правочину можна виділити такі основні його ознаки:

1) правочин є юридичним фактом, оскільки внаслідок його вчинення виникають, змінюються або припиняються цивільні права та обов`язки;

2) правочин - це вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи;

3) правочин породжує правовий наслідок;

4) правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права;

5) правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним.

Законодавцем встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказане положення іменується «презумпцією правомірності правочину», яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Так за змістом ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Особа може відмовитися від свого майнового права.

Відмова від права власності на нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Особа може за відплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Проаналізувавши вище наведене, суд приходить до висновку про необхідність визнання оспорюваного договору недійсним.

Суд прийшов до переконання, що продавець за оспорюваним договором, діяв недобросовісно в сенсі відчудження спірного майна за наявності майнового спору з позивачем, та нерозумно в сенсі відчудження свого майна (основних засобів) не за ринковою вартістю покупцеві, який не мав матеріальної змоги придбати спірне майно, однак, звернувся до нього з клопотанням про це.

Покупець за оспорюваним договором діяв недобросовісно в сенсі того, що він був свідомий наявності майнового спору між продавцем та позивачем з огляду на те, що директором обох юридичних осіб - сторін оспорюваного договору була одна й та ж особа - свідок ОСОБА_2 , та нерозумно, придбаваючи його у продавця не як рівний з продавцем, а лише з поданням продавцеві клопотання та з одночасною позикою коштів на таке придбавання нерухомості у третьої особи.

Доводи відповідачів та їх представників у тій їх частині, що оспорюваний договір було укладено за рішенням загальних зборів та на їх виконання; він був необхідним та реальним для обох його сторін з огляду на необхідність упорядкування питання із земельною ділянкою, та мало місце реальне надходження коштів на рахунок продавця від покупця, не спростовують доводів позивача та його представника - адвоката.

Так ті доводи відповідачів та їх представників - адвокатів, що прийняттям рішення за клопотанням потенційного покупця спірного нерухомого майна, відчуджуючи своє майно (основні засоби) за оспорюваним договором не за ринковою їх вартістю продавець діяв з метою досягти того, щоб його майно, що перебувало на земельній ділянці, користувачем, а не власником якої був покупець за оспорюваним договором, перейшло у власність покупця, який залишився лише користувачем земельної ділянки, однак, став, як і продавець попередньо - власником спірного нерухомого майна, розташованого на ній, продавець та покупець досягнули якоїсь мети «упорядкування земельного питання», судом відкидаються як надумані та такі, що не заслуговують на увагу.

Ті доводи відповідачів та їх представників - адвокатів, що після укладення оспорюваного договору кошти фактично надійшли на рахунок продавця від покупця та останній оформив юридично своє право власності на спірне нерухоме майно, позивачем та його представником - адвокатом не оспорюються, однак, суд враховує, що така оплата критично оцінена судом вище та провадилась вона, як встановлено вище, засобом запозичення коштів покупцем, який не мав коштів на оплату придбаного за оспорюваним договором, а юридичне оформлення права власності на набуте таким чином майно - якраз і є засобом допомогти продавцеві уникнути відповідальності своїм майном за своїми вище наведеними борговими зобов`язаннями перед позивачем. Така поведінка сторін оспорюваного договору також свідчить про їх недобросовісність при укладенні оспорюваного договору.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов твердого переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають до повного задоволення.

А тому позовні вимоги слід задовольнити.

Заходи забезпечення позову, що були вжиті відповідно до ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.04.19 р. у справі № 159/1 792/19 провадження № 2 - з/159/7/19 у виді накладення арешту на спірні об`єкти нерухомого майна, слід визнати такими, що діють до набрання рішенням суду у даній справі законної сили та продовжити їх дію протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили, відповідно до положень ст. 158 ЦПК України.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. 12, ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 202, ст. ст. 203, 204, 215, 655 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 31.07.18 р., що укладений між ТзОВ «Ковельська оптово - торгова база» та Ковельською оптово - торгової базою Волинської облспоживспілки, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчук С.В., зареєстрований у реєстрі за № 1 677.

Встановити, що заходи забезпечення позову, що були вжиті відповідно до ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.04.19 р. у справі № 159/1 792/19

провадження № 2 - з/159/7/19 у виді накладення арешту на об`єкти нерухомого майна:

- склад О - 1 заг. пл. 1 047 кв. м., реєстраційний № 1, що за

адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення - склад Д - 1 заг. пл. 1 205, 91 кв. м., реєстраційний № 1, що за адресою: АДРЕСА_1 , діють до набрання рішенням суду у даній справі законної сили та продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , і. н. НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

представник позивача - адвокат Сорокопуд Микола Олександрович, адреса: 43025, м. Луцьк, вул. П"ятницька гірка, 12, оф. 19;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю " Ковельська оптово - торгова база ", юридична адреса: 33013, м. Рівне, вул. Кавказька, 3, оф. 305, ;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", юридична адреса: 45005, м. Ковель Волинської області, вул. В. Кияна, 9, ;

представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", - адвокат Сорока Віталій Григорович, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ", - адвокат Горблюк Роман Васильович, паспорт серії НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_4 .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду складено 09.09.20 р..