Справа № 203/3072/20
Провадження № 2/0203/1078/2020
УХВАЛА

03 вересня 2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієва Ф.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів шляхом заборони вчинення дій та визнання договорів недійсними,

Встановив:

31 серпня 2020 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в якому просить суд:

- визнати такими, що припинили свою дію умови Розділу 4 (пункти 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8) іпотечного договору № 7-14/ІП, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513;

- визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за № 770 в частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору від 23.03.2008 року № 7/14-Ф, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» та прав іпотекодержателя по договору іпотеки № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1513.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 28 серпня 2020 року отримала поштою від ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення від 07.08.2020 року № КПД-513-201/210-П, в якому стверджувалося, що між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ ФК «Інвент» був укладений договір про відступлення прав вимоги від 06.08.2020 року № 2300/К, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ ФК «Інвент» набуло права вимоги за кредитним договором від 23.03.2008 року № 7/14-Ф та права іпотекодержателя за іпотечним договором № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, у зв`язку з чим стверджується, що ТОВ ВФ «Інвент» нині є кредитором ОСОБА_1 за вказаними договорами; вимогу про усунення порушення від 07.08.2020 року № КПД-513-201/20-В, в якій ТОВ ФК «Інвент» як нібито новий кредитор вимагає у 30-денний строк погасити заборгованість за кредитним договором від 23.03.2008 року № 7/14-Ф в сумі 7 332 810,65 грн, а також погрожує, що в разі несплати ОСОБА_1 зазначених коштів ТОВ ФК «Інвент» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, в т.ч. шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звертається до суду з позовом з метою захисту своїх прав як споживача за договором споживчого кредитування.

Також позивач зазначає, що пп. 7 п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє кредитодавцю у позасудовому порядку вимагати повернення кредиту. Але, як слідує зі змісту отриманої позивачкою вимоги, ТОВ ФК «Інвент» ігнорує вказану норму закону та має намір в позасудовому порядку, поза обов`язковим судовим контролем, тобто свавільно вимагати повернення кредиту в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Можливість позасудового стягнення заборгованості передбачена умовами Розділу 4 (пункти 4.1, 4.2 (в т.ч. підпункти 4.2.1, 4.2.2), 4.3 (в т.ч. підпункти 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3), 4.4, 4.5, 4.7, 4.8 іпотечного договору № 7-14/ІП. Тому для захисту своїх прав як споживача по договору споживчого кредиту позивачка вважає за потрібне звернутись із позовом про визнання зазначених умов іпотечного договору такими, що припинили дію.

Крім цього, кредитний договір від 23.03.2008 року № 7/14-Ф та іпотечний договір № 7-14/ІП від 25.03.2008 року були укладені ОСОБА_1 з ЗАТ «Сведбанк Інвест», а ПАТ «Дельта Банк» не було стороною вказаних договорів. Від ЗАТ «Сведбанк Інвест» ОСОБА_1 ніколи не надходило повідомлень про відступлення прав за вказаними договорами ПАТ «Дельта Банк». При цьому ПАТ «Дельта Банк» звертався із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору. Але рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2015 року по справі № 203/1530/14-ц у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 було відмовлено повністю. Однією з підстав відмови у позові стала недоведеність ПАТ «Дельта Банк» набуття прав вимоги до ОСОБА_1 . Дане рішення набрало законної сили 23.10.2015 року. Тож позивач вважає, що ПАТ «Дельта Банк» не було її кредитором та стороною кредитного договору від 23.03.2008 року № 7/14-Ф та іпотечного договору № 7-14/ІП від 25.03.2008 року, тому воно не мало права відчужувати TOB «ФК «Інвент» права вимоги до ОСОБА_1 . Отже, зазначений договір, на її думку, може бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Суд, вивчивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про необхідність передачі цивільної справи за територіальною підсудністю до іншого суду.

Так, відповідно до статті 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з пунктом 1 частини 1, частини 3 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, що здійснюється на підставі ухвали суду.

Суд зазначає, що з матеріалів справи та за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (), зареєстроване по вул. Панаса Мирного, буд. 28-А, офіс 151 в місті Києві, 01011, що відповідно до територіального устрою міста Києва відноситься до Печерського району міста Києва, місцезнаходження відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, перебуває в стані припинення з 08.10.2015 року), зареєстроване по АДРЕСА_1 , що відповідно до територіального устрою міста Києва відноситься до Печерського району міста Києва.

В обґрунтування підстав подачі позову до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за місцем свого проживання, позивач послалася на правила альтернативної підсудності, встановлені ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Проте, суд зазначає, що доводи позивача з цього приводу є хибними, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, справа № 1-26/2011, вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У той же час, зазначена позовна заява не є позовом про захист прав споживачів, оскільки зазначений спір виник не з кредитодавцем за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, суд вважає помилковим посилання позивача на підсудність вказаної справи Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки в даному випадку позов повинен бути пред`явлений відповідно до правил, встановлених частиною 2 статті 27 ЦПК України, тобто до суду за місцезнаходженням відповідача (юридичної особи).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що правила альтернативної підсудності (пред`явлення позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням споживача) на спірні правовідносини між сторонами не поширюються. Натомість, позов пред`явлений до юридичних осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: вул. Панаса Мирного, буд. 28-А, офіс 151 в місті Києві, 01011, та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк, місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: вул. Щорса, 36-Б в місті Києві, 01133, які знаходяться в Печерському районі міста Києва.

Таким чином, суд, враховуючи, що місцезнаходження відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке за змістом позовної заяви, порушило права позивача, уклавши договір відступлення прав вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», знаходиться в Печерському районі м. Києва, вважає, що це є підставою для передачі справи на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, частинами 1, 3 статті 31, 258 - 260 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів шляхом заборони вчинення дій та визнання договорів недійсними передати за територіальною підсудністю до Печерського районного суду міста Києва (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, 15).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ф. М. Ханієва