Справа № 182/5055/19
Провадження № 2/0182/959/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2020 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рибакової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3), посилаючись на наступні обставини.

Вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене домоволодіння належить їй на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 17.07.2018 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №2-840 та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2018 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-843. 05.04.2008 року з метою оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання до Канади в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована її онука ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхала разом із родиною на постійне місце проживання до Канади. Вона отримала від ОСОБА_2 довіреність, де онука надає їй повний обсяг повноважень з питань зняття її з реєстрації, проте в позасудовому порядку вона не змогла ними скористатися з причин особливостей національного законодавства. Відповідач була зареєстрована в спірному будинку, проте не проживає в ньому з 2008 року, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, її особистих речей в будинку немає. Через реєстрацію відповідача в її будинку вона не може отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 10.10.2019 року (а.с.30,31) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відкрито провадження по справі. Встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали. Зобов`язано відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Вказану ухвалу судді від 10.10.2019 року разом з копією позову з додатками було направлено відповідачу за адресою її місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.53).

04.02.2020 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання (заява), в якій вона повідомила, що отримала від суду відповідний комплект позовних матеріалів, просить розглядати дану справу за її відсутності. Її процесуальні та матеріальні права їй відомі та зрозумілі (а.с.54,55).

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає, що відповідач розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , 1/2 частина якого належить їй на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 17.07.2018 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-840 (а.с.7); інша 1/2 частина належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2018 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-843 (а.с.9), що також вбачається з Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131098747 від 17.07.2018 року та № 131098885 від 17.07.2018 року (а.с.8,11), Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 52631212 від 17.07.2018 року (а.с.10), Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201221564 від 21.02.2020 року (а.с.56-58).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.29) та виконавчого комітету Нікопольської міської ради (а.с.37), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Також зазначене підтверджується копією Домової книги (а.с.12-14), копією довідки квартального комітету № 22 від 10.01.2019 року (а.с.15).

З копії Акту про не проживання, затвердженого головою квартального комітету № 22 ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.04.2008 року виїхала разом з батьками на постійне місце проживання до Канади (а.с.16).

У зв`язку з реєстрацією відповідача у спірному житловому будинку порушуються права позивача, як власника, щодо володіння, користування та розпорядження належним йому будинком. Вона позбавлена права на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном, вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

У добровільному порядку вирішити спір не вдається, оскільки відповідач проживає за межами України. За наданою відповідачем на ім`я позивача довіреністю (а.с.17,18-копія довіреності) позивач не змогла скористатися наділеними повноваженнями з питань зняття з реєстрації.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, член сім`ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад один рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному житловому будинку з 17.04.2008 року, виїхала на постійне місце проживання до Канади та з того часу не приймає участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні платежі та жодних її особистих речей в квартирі немає, тому суд приходить висновку, що відповідач, у розумінні ст. 405 ЦПК України втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,128,131,259,264-265,268 ЦПК України, п.15.5п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.16,29,319,321,383,386,405 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова