Справа № 500/1834/17
Провадження № 2-п/946/5/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Тюміній О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 22 січня 2019 року по справі №500/1834/17ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення сум боргу за комунальні платежі та за найм житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

20.04.2017р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом про стягнення суми боргу за комунальні платежі та за найм житлового будинку.

Заочним рішенням суду від 22.01.2019 року по справі № 500/1834/17 (провадження № 2/500/891/19) задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення сум боргу за комунальні платежі та за найм житлового будинку та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1268грн. 92коп. боргу по комунальним платежам, 20034грн. плати за найм житла, 350грн. 61коп. витрат на оплату судового збору, а разом 21653 грн. 53коп., а також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1268грн. 91коп. боргу по комунальним платежам, 20034грн. плати за найм житла, 350грн. 60коп. витрат на оплату судового збору, а разом 21653 грн. 51коп.

27.11.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, в якій зазначив, що він не отримував повісток суду та копію заочного рішення, а також посилався на безпідставність позовних вимог. У заяві зазначено, що повістки були надіслані судом із зазначенням невірної адреси - АДРЕСА_1 , а він зареєстрований по АДРЕСА_2 . Таким чином, він не був належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду справи, яка стосувалася його інтересів та не отримував копії заочного рішення, тобто, він був позбавленийможливості дати пояснення по суті позовних вимог та довести перед судом переконливість своїх доводів та відповідних заперечень.З прийнятим заочним рішенням від 22.01.2019 року він не згодний, оскільки воно прийняте з порушенням принципу публічності та процесуальної рівності сторін, за відсутності рівних з позивачем можливостей подання доказів та наведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а також їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Під час прийняття заочного рішення, він був позбавлений можливості надати суду свої аргументи та доводи щодо незгоди, як взагалі із існуванням самих орендних правовідносин, так зокрема і щодо суми заявлених позовних вимог. Необхідно витребувати у позивачів всі наявні в них платіжні документи, що він передав їм в якості доказу відсутності заборгованості по комунальним платежам, витребувати в них докази існування орендних правовідносин, дослідити та дати правову оцінку існуючим судовим рішенням як суду 1 інстанції та і апеляційного суду по іншій справі, щодо правовідносин, що існували між сторонами по цій справі та які мають безпосереднє відношення до предмету позову в рамках цієї справи тощо. Усе вищезазначене є суттєвими обставинами, які не були враховані при винесенні заочного рішення від 22.01.2019 року та мають бути предметом дослідження у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

В судове засідання учасники справи або їх представники не з`явилися, незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із змісту вказаної імперативної норми вбачається, що заочне рішення підлягає скасуванню за одночасної наявності комплексу обставин, визначених у статті, а саме: 1)відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки; 2) не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; 3) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак відповідачем не доведено суду наявності зазначених умов, необхідних для скасування заочного рішення.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає про безпідставне направлення судової кореспонденції на адресу: АДРЕСА_1 , в той час як він проживав за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, як вбачається із матеріалів справи, судовий виклик направлявся, у тому числі, й за адресою: АДРЕСА_2 . До того ж, у наданих до суду відповідачем запереченнях від 11.10.2017р. відповідачем самостійно вказано у якості свого та третьої особи місця реєстрації адресу: АДРЕСА_1 .

Безпідставними є твердження відповідача, що суд не повідомляв належним чином його про розгляд справи, чим порушив його право на надання пояснень по суті справи та доведення переконливості доказів та заперечень, з огляду на те, що як вбачається із матеріалів справи представник відповідача за довіреністю - Морозова О.В., була повідомлена про судові засідання, призначені на 06.07.2017р., 14.09.2017р., 11.10.2017р., 16.11.2017р., 26.12.2017р., 19.02.2018р., 25.06.2018р. Крім того вона була присутня у судових засіданнях 06.07.2017р., 14.09.2017р., 11.10.2017р., 26.12.2017р.

При цьому, згідно ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Також неодноразово здійснювалися виклики на судові засідання на ВЕБ-сторінці суду.

Суд звертає увагу на те, що 11.10.2017р. за особистими підписами відповідача та третьої особи суду були надані письмові заперечення на позовну заяву по даній справі, чим спростовуються твердження про те, що відповідач не знав про розгляд справи, а також про те, що суд порушив право відповідача на надання пояснень по суті справи та доведення переконливості доказів та заперечень. Вказана обставина також вказує на недоведеність визначеної у п.1 ст.288 ЦПК України обов`язкової умови для скасування заочного рішення, а саме, що відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ОСОБА_1 своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до справи, у якій він є відповідачем та про наявність якої у суді він достеменно знав.

Отже відповідач знав про судовий розгляд справи, приймав участь у судових засіданнях через свого представника за довіреністю, висловив свою позицію по суті позовних вимог у наданих суду письмових запереченнях, та мав можливість надати докази в обґрунтованість своїх заперечень.

Крім того, суд звертає увагу, що в заяві від 27.11.2019р. про перегляд заочного рішення відповідач наголошує на тих саме доводах та обставинах, що мають, на його думку, значення для розгляду справи, що й були вказані ним у своїх запереченнях від 11.10.2017року (незгода із існуванням орендних правовідносин та із визначеною позивачем сумою, ненадання доказів пред`явлених позовних вимог), жодних нових доказів або мотивувань, які б не були повідомленні та не були відомі суду під час розгляду позову по суті, у заяві про перегляд заочного рішення не наведено. Враховуючи викладене, відповідач фактично вимагає від суду першої інстанції, який розглядає заяву про перегляд заочного рішення, взяти на себе повноваження суду апеляційної інстанції щодо дослідження правильності оцінки судом першої інстанції, що ухвалив заочне рішення, доказів по справі, що є неприпустимим.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, наявності обставин, передбачених ст.288 ЦПК України у якості підстав для скасування заочного рішення, судом не встановлено. А отже заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.187 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. 259-261, 287-289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Залишити заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 22 січня 2019 року по справі №500/1834/17ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення сум боргу за комунальні платежі та за найм житлового будинку без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.С.Адамов