Провадження № 2/752/1232/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

03.09.2020 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участі секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди, -

у с т а н о в и в :

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість матеріальної шкоди у розмірі 157641,46 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 24.08.2018 по вул.. Академіка Заболотного в м. Києві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав технічних пошкоджень автомобіль «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_1 . Винуватим у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2 . Згідно висновку № 19/09 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким встановлено, що вартість матеріального збитку складає 256355,06 грн. Також позивач поніс додаткові витрати в зв`язку із винними діями відповідача, а саме в розмірі 590 грн за евакуацію автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, 550 грн за доставку пошкодженого автомобіля до суб`єкта оціночної діяльності, 146,40 грн направлення повідомлення для відповідача про проведення експертного огляду. Окрім того позивачу та членам його сім`ї (дружина та дочка, що знаходились в автомобілі на момент дорожньо-транспортної пригоди) було завдано моральної шкоди внаслідок винних дій заподіювача шкоди.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті.

Позивач надав заяву, в якій просив провести заочний розгляд справи без його участі, враховуючи, що відповідач не з`являється в судові засідання.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.

З урахуванням наведеного, суд вбачає можливість розгляду справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.08.2018 близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 рухаючись по вул.. Академіка Заболотного в м. Києві не дотримався вимог п. 2.3. б) 12.1, 13.1 ПДР, а саме будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав небезпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажирка автомобіля «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримала травму у вигляді забою грудної клітини та м`яких тканин голови.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. Провадження по справі відносно ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом.

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Автомобіль «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , було застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом АК№8651092 від 17.02.2018, відповідно до договору цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оскільки сума матеріальної шкоди значно перевищувала максимальний розмір страхового відшкодування відповідно до поліса АК № 8651092 від 17.02.2018, платіжним дорученням № 9739666 від 19.11.2018 страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в максимальному розмірі 100000,00 грн.

Спеціалітом ОСОБА_6 ТОВ «Агенство Експерної оцінки України», який має вищу технічну освіту, кваліфікацію експерта-автотоварознавця та стаж експертної роботи з 1992, свідоцтво МФ № 28, видане ФДМ України та ТОВ «Формула вартості» від 18.03.2017, складено висновок № 19/09 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким встановлено, що вартість матеріального збитку складає 256355,06 грн.

Також позивач поніс додаткові витрати в зв`язку із винними діями відповідача, а саме в розмірі 590 грн за евакуацію автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується квитанцією № 024944 від 24.08.2018; 550 грн за доставку пошкодженого автомобіля до суб`єкта оціночної діяльності, що підтверджується квитанцією № 857330 від 06.09.2018; 146,40 грн направлення повідомлення для відповідача про проведення експертного огляду, що підтверджується фіскальним чеком 0000594.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартість матеріального збитку згідно висновку експерта та понесені додаткові витрати в розмірі 157641,46 грн. підлягають задоволенню.

Натомість за нормою ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються саме особі, якій їх завдано і в результаті порушення саме її цивільного права. Отже, наявні підстави для відшкодування позивачу витрат понесених на додаткові послуги

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що дочку позивача ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було доставлено до Київської міської клінічної лікарні № 17, де їй було встановлено діагноз: забій грудної клітки, забої м`яких тканин голови. Дочка зазнала фізичних страждань, що виражались в болісних відчуттях та синцях, що виникли внаслідок забоїв під час дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, позивачу та членам його сім`ї було спричинено моральних страждань, які спричинили негативні зміни в життя позивача: переживання та спогади, насторогу, тривогу при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного соціального життя, зниження та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості»

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України.

Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини водія ОСОБА_2 , моральних переживаннях позивача від отриманих ним тілесних ушкоджень дочки позивача, які знаходяться безпосередньо у причинно-наслідковому зв`язку з травмами отриманими в результаті ДТП, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача ОСОБА_2 , суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі - 25 000 грн.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ціну позову та відсоткове співвідношення задоволеної частини позовних вимог до їх загального розміру, судом встановлено, що пропорційно розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди становить 1576,42 грн., а за подання позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди 960,50 грн. Таким чином, стягнення сплаченого позивачем розміру судового збору має бути встановлене у розмірі 2536,92 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) завдану матеріальну шкоду у розмірі 157641 (сто п`ятдесят сім тисяч шістсот сорок одна) грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) завдану моральну шкоду у розмірі 25000 (двадцять п`ять) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2536 (дві тисячі п`ятсот тридцять шість) грн. 92 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.Ю. Мазур