СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/423/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Святошинського районного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Величко Т.О.,

при секретарі Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача у справі про закриття провадження у справі, в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіна -13, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними зборів співвласників та недійсним рішення зборів співвласників,-

встановив:

В провадженні Святошинського районного суду перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіна -13, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними зборів співвласників та недійсним рішення зборів співвласників.

05.08.2020 року до суду була подана заява з боку відповідача у справі про закриття провадження у справі, із посиланням на те, що вказаний спір із урахуванням позиції ВП ВС, висловленої у постанові від 20.09.2018 року у справі№813/6286/15, постанові ВП ВС від 06.02.2019 року у справі № 462/2646/17 та постанові ВС від 13.03.2019 р у справі 127/14625/16-ц, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідач вказував, що предметами вищевазаних спорів у справах полягали у визнанні недійсними рішень ОСББ та скасування реєстраційних записів, що суд мотивував рішення тим, що Закон №2866-ІІІ визначає ОСББ, як юридичну особу створену власниками для сприяння використання їхнього власного майна, управління. утриання та використання неподільного та загального майна. Враховуючи той факт, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту прав співвлансика майна багатоквартирного будинку,порушених діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш подібні до спорів, пов"язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, отже повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Судом встановлено, що згідно предмету спору та обраного позивачем способу захисту порушеного права ( а.с.1-16 т.2), позивач із посиланням на порушення відповідачем порядку скликання загальних зборів товариства, невідповідність протоколів вимогам законодавства, статуту, порядку підрахунків голосів, що порушує право позивача щодо скликання та проведення загальних зборів, у зв"язу із чим просить суд визнати незаконними збори співвласників та недійсними рішення зборів співвласників ОСББ "Палладіна-13" від 29.03.2018 року, яке оформлене протоколом, згідно якого припинено повноваження членів правління,затверджено кошторис ОСББ,обрано органи управління, обрано ревізійну комісію та інше; та визнати незаконними збори співвласників та недійсними рішення зборів співвласників ОСББ "Палладіна-13 від 23.10.2018 року, яке оформлене протоколом, згідно якого заслухано звіт голови правління, звіт ревізійної комісії, обрання правління та ревізійної комісії,затвердження нової редакції статуту,кошторису та інше.

Позивач проти клопотання відповідача у справі заперечував, вказував, що відповідач продовжує бездіяльність та неправомірно і далі проводитьт збори та ухвалює рішення, не на користь членів ОСББ, та у разі задоволення позову, буде можливість переобрати виконавчий орган ОСББ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4 , повідомив, що у період ухвалення оскаржуваних рішень він також був головою ОСББ, виступає на боці позивча, заперечує проти закриттґя провадження у справі, оскільки предметом спору не є зобов"язання поновлення на посаді позивача у справі та внесення відомостей щодо кервіника до реєстру юридичних осіб, а лише визнення незаконним зборів співвласників та недійним рішень зборів, а тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд заслухавши думку учасників судового процесу, норми законодавства на які посилаються учасники судового процесу встановив наступне.

02 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у складі в рамках справи № 501/1571/16-ц, провадження № 14-472цс19 (ЄДРСРУ № 84788658) досліджувала питання щодо підвідомчості справ стосовно позову про визнання недійсним та скасування рішення установчих зборів та запису проведення державної реєстрації об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

У свою чергу, предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Тобто, за загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, значений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Тобто, ОСББ за своїм правовим статусом є особою приватного права (створена в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), метою діяльності якої є реалізація інтересів визначеного кола приватних осіб та вирішення замість них питань у сфері отримання комунальних послуг та послуг утримання будинку і його прибудинкової території, вирішення інших завдань.

Велика палата Верховного суду вказує, що правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III (далі - Закон 2866-III).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону 2866-ІІІ об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна

Частиною другою статті 4 Закону 2866-III встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 85 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його права як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на його думку, створенням юридичної особи, обранням виконавчого органу товариства, порушення порядку скликання загальних зборів, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, відтак повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження № 14-576апп18), від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 12-1272апп18) і підстав для відступлення від такої позиції немає.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 378ЦК України підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю є 1) судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). 2) справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіна -13, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними зборів співвласників та недійсним рішення зборів співвласників.

Керуючись ст.ст. 255,354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіна -13, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними зборів співвласників та недійсним рішення зборів співвласників-закрити.

Ухвала суду бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з часу проголошення.

Суддя : Т.О. Величко