Справа № 953/2563/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2020 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.11.2010 року у розмірі 134777,75 грн., яка складається з наступного: 681,71 грн. заборгованість за кредитом; 134096,04 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 11.11.2010 року по 28.06.2019 року; та стягнути судові витрати в розмірі 2102,00 грн., посилаючись на те, що відповідач отримав за кредитним договором № б/н від 11.11.2010 року кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 30.11.2019 року має заборгованість 198553,66 грн., що складається з: 681,71 грн. - заборгованість за кредитом; 193500,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4371,48 грн. заборгованість за пенею; 0,00 грн. заборгованість за комісією. Однак, позивач просить стягнути лише частину заборгованості за вказаним договором в розмірі 134777,75 грн., яка складається з наступного: 681,71 грн. заборгованість за кредитом; 134096,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.11.2020 року по 28.06.2019 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена, що є порушенням законним прав позивача.
Відповідачем подано до суду відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на висновки Постанови ВС від 03.07.2019 року, та просив застосувати строки позовної давності, та відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Представником позивача спрямовано відповідь на відзив, в якій він просить позов задовольнити посилаючись на ті обставини, що викладені в позовній заяві, та те, що відповідач користувався наданими кредитними коштами, доказів того, що заява підписана не відповідачем не надано, термін дії картки встановлений був до 31.05.2016 року, а з позовом банк звернувся 13.02.2020 року, а тому строки позовної давності не сплинули.
Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що тіло кредиту банк самовільно перерахував з його іншої картки, а саме у розмірі 2546 грн., а нараховання відсотків за вказаним договором є незаконним.
Позивачем спрямовані до суду пояснення, в яких він просить позов задовольнити посилаючись на те, що банком на підтвердження позовних вимог надані наступні докази: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, а списання коштів з рахунку передбачено самим договором, та відповідач користувався кредитними коштами, знав про умови кредитування, а свої зобов`язання належним чином не виконав.
В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 46).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
17.02.2020 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А.
05.03.2020 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 05.03.2020 року.
Ухвалою судді від 05.03.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та постановлено здійснювати виклик відповідача також через офіційний сайт Судової влади України.
Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно кредитного договору № б/н від 11.11.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Доказів того, що відповідач не підписував вказаний договір останнім не надано.
Позивачем змінювався встановлений кредитний ліміт, що підтверджується наданою до суду довідкою. (а.с. 150), останній раз 22.07.2011 року до 700 грн., а 23.01.2020 року його було зменшено до 0,00 грн.
На підставі укладеного договору № б/н від 11.11.2010 року, відповідачу були видані банківські картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , строк дії останньої картки останній день 05.2016 року (а.с. 96, 149).
АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу у вказаному розмірі.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.
Банком також надано суду довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 23.02.2011 року, яка підписана відповідачем та містить погоджені умови, зокрема, щодо розміру процентів за користування кредитом 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році.
Станом на 30.11.2019 року банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає 198553,66 грн., що складається з: 681,71 грн. - заборгованість за кредитом; 193500,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4371,48 грн. заборгованість за пенею; 0,00 грн. заборгованість за комісією. Однак, позивач просить стягнути лише частину заборгованості за вказаним договором в розмірі 134777,75 грн., яка складається з наступного: 681,71 грн. заборгованість за кредитом; 134096,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.11.2010 року по 28.06.2019 року.
Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту та нарахованих відсотків за період з 11.11.2010 року по 01.06.2016 року слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вказаних позовних вимог банку.
Сам позивач зазначив в позовній заяві, що кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки, які в даному випадку визначений до останнього дня 05/16.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У ч.1 статті 261 ЦК України зазначено пропочаток перебігупозовної давності,зокрема: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
У постанові від 19 березня 2014 року, прийняту за наслідками розгляду справи № 614цс14 Верховний Суд України при застосуванні вказаних норм матеріального права дійшов висновку, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Судом встановлено, що Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача 13.02.2020 року (а.с. 135), тобто після закінчення строку виконання основного зобов`язання 31.05.2016 року, та після трирічного (загального) строку позовної давності з дати закінчення цього строку (31.05.2016 року), також мають місце у вищезазначений період нарахування Банком заборгованості з боку відповідача дії, які свідчать про визнання ним боргу та, відповідно, переривають цей
строк позовної давності в силу вимог ст. 264 ЦПК України (останній платіж 08.11.2013 поповнення готівкою в терміналі (а.с. 145 зворотній бік), після якого загальний (трирічний) строк позовної давності починає збігати заново, автоматичне списання банком заборгованості, штрафів, відсотків не може свідчити про визнання боргу відповідачем.
Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності у цій справі за заявою відповідача, суд вважає, що строк позовної давності для стягнення заборгованості у цій справі з відповідача за вищезазначеним кредитним договором станом на 30.11.2019 року у вигляді 681,71 грн. заборгованості за кредитом, та заборгованості по процентам за користування кредитом з 11.11.2010 року по 01.06.2016 року Банком пропущений.
Банк зазначає, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років.
Суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 листопада 2010 року шляхом підписання анкети-заяви.
Такі висновки відповідають правовій позиції, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
За вказаних підстав, суд вважає за необхідне відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту та нарахованих відсотків за період з 11.11.2010 року по 01.06.2016 року за договором №б/н від 11.11.2010 року у зв`язку зі спливом строків позовної давності.
Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків за період з 01.06.2016 року по 28.06.2019 року слід зазначити наступне.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відтак, право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами припинилось з 01 червня 2016 року, та їх нарахування за вищевказаним договором після закінчення строку дії договору є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Таким чином, оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, припиняється, а тому вказані позовні вимоги є безпідставними, та в їх задоволенні суд також вважає за необхідне відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок самого позивача.
Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Відповідач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2020 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ