ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №591/1272/20

Провадження № 22-ц/816/1588/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С.С. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Хвостика С.Г.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з батька ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в зв`язку із продовженням навчання в розмірі 1/4 всіх його доходів щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 річного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є донькою відповідача, досягла 18 річного віку та продовжує навчання в Сумській філії Харківського національного університету внутрішніх справ на І курсі денного відділення за спеціальністю «Право» за контрактною формою навчання та оплатою за весь період навчання в розмірі 76 000 грн. За рік оплата вартості навчання становить 18 400 грн. 00 коп. і вноситься по семестрово в розмірі 9 200 грн. 00коп. Зазначає, що до її повноліття відповідач сплачував аліменти і заборгованості по їх сплаті не має. Вона проживає разом зі своєю матір`ю і знаходиться на повному її утриманні, а відповідач з ними не мешкає, хоча й зареєстрований. В зв`язку з навчанням на денному відділенні вона позбавлена можливості офіційного працевлаштування з метою самостійно себе забезпечувати, в результаті чого її доходів постійно не вистачає.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період її навчання у Сумській філії Харківського національного університету внутрішніх справ, але не більш ніж до 23 років, аліменти вирішено виплачувати ОСОБА_1 , починаючи стягнення з 27 лютого 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням майнового стану відповідача, останній здатний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення в частині розміру стягуваних аліментів, визначивши їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу відповідача).

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не навів обґрунтувань прийнятого ним рішення та не зазначив, чому саме в такому розмірі стягнуто аліменти. Крім того, суд пославшись на надані відповідачем документи на підтвердження його майнового стану, не зазначив їх зміст. Зазначає, що суд не врахував її матеріальний стан та наявність потреби у матеріальній допомозі на період навчання, оскільки стипендії вона не отримує і будь - яких доходів не має. Фактично всі витрати на її навчання несе її мати, яка отримує мінімальну заробітну плату якої не вистачає для покриття всіх витрат. Вказує, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), оскільки є працездатним, має постійне місце роботи - працює водієм у ТОВ «АСКУКТРАНС» м. Полтава, має задовільний стан здоров`я.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що до досягнення його дочкою повноліття він стабільно сплачував аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою дитину. Вказує, що згоден допомагати їй матеріально і надалі. При розірванні шлюбу з матір`ю позивачки судом було поділено їх спільне майно, а саме будинок, в якому проживає позивачка, і продавати який позивачка та її мати відмовляються. Доступу до будинку він не має. Крім того, він віддав на навчання своєї доньки 100 000 грн., а згідно договору про навчання його вартість становить 73600 грн. Крім того, ним було зроблено ремонт, куплено меблі та побутову техніку, яку він залишив у користуванні доньки та її матері. Вказує, що позивачка не надала до суду доказів майнового стану її матері. Крім того, позивачка проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 , матеріальної скрути не відчуває про що свідчать її витрати на мобільний телефон, відпочинок, святкування подій у кафе та ресторанах. Крім того, у нього на утриманні перебуває дитина від другого шлюбу. Вказує, що він несе витрати по найму квартири, сплати комунальних послуг, матеріально допомагає батькам. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 7).

Згідно з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09.07.2015 року по справі № 591/3430/15-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14 травня 2015 року. Аліменти сплачувати матері - ОСОБА_4 . (а.с. 9).

Відповідно до довідки виданої Сумською філією Харківського національного університету внутрішніх справ від 27.01.2020 року № 18 позивачка є студенткою 1 - го курсу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Право» та навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує. Термін навчання складає 4 роки по 30.06.2023р (а.с. 6).

Згідно з договором про надання освітніх послуг від 10.08.2019 року, що укладений між ОСОБА_1 та Харківським національним університетом внутрішніх справ загальна вартість навчання становить 73600 грн. 00 коп., що складає за рік 18400 грн., а за семестр 9200 грн. (а.с. 5).

14.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб (а.с. 29).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_7 (а.с. 30).

З довідок про доходи відповідача за жовтень 2019 року - травень 2020 року вбачається, що останній працюю на посаді водія автотранспортного засобу в ТОВ «АСКУКТРАНС».

Згідно з довідкою про доходи відповідача за жовтень 2019 року - березень 2020 року, його заробітна плата за вказаний період склала 24495 грн. 05 коп. (а.с. 52).

З довідки відповідача про доходи за грудень 2020 року - травень 2020 року, останній за квітень - травень 2020 року заробітної плати не отримував (а.с. 55).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З огляду на викладене, обов`язок відповідача утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися, виникає за наявної сукупності таких фактів: 1) досягнення дочкою повноліття; 2) її вік є меншим за 23 роки; 3) вона продовжує навчатися; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу; 5) наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги від батьків у зв`язку із продовженням навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, дослідивши наявні в матеріалах справи довідки про доходи відповідача, враховуючи обставини того, що останній є працездатним та офіційно працевлаштований, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача фінансової спроможності надавати матеріальну допомогу доньці у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно.

Водночас, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач має на своєму утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого останній зобов`язаний матеріально утримувати, то з урахуванням вказаної обставини та підтвердженого зібраними по справі доказами його майнового стану, визначений судом першої інстанції розмір стягуваних з нього аліментів для утримання його повнолітньої дочки під час продовження нею навчання є співмірним з розміром отримуваних ним доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача можливості надавати їй матеріальну допомогу в зв`язку з продовженням навчання в розмір 1/4 частини від його доходів щомісячно, а також не було надано доказів майнового стану її матері ОСОБА_4 , з огляду на те, що ч. 1 ст. 199 СК України обов`язок по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання покладається на обох батьків, а не на будь - кого одного з них.

Разом з цим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача стосовно того, що він надає матеріальну допомогу своїм батькам та несе витрати на оренду житла та сплату комунальних послуг з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів несення вказаних витрат відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у період її навчання в Сумській філії Харківського національного університету внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю.Кононенко

С.Г.Хвостик