Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1900/19 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 54 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Коломієць О.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С.

у цивільній справі №289/1900/19 за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним окремого положення рішення органу державної влади,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив суд визнати незаконним пункт 2 розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 28.07.2015 р. №314 «Про звільнення з посади та призначення на посаду головного лікаря Комунальної організації «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської районної ради». В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 16.12.2015 р. новопризначеним керівником Комунальної організації «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Приборецьким А.М. видано наказ №66 «Про оптимізацію ортопедичного відділення» Радомишльської стоматологічної клініки, яким з 16.02.2016 р. із штатного розпису вказаної поліклініки виведено 1,0 ставки завідувача зуботехнічною лабораторією ортопедичного відділення. В результаті цього наказом від 15.02.2016 р. № 17-СО позивача було звільнено з посади завідувача зуботехнічною лабораторією Комунальної організації «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської районної ради Житомирської області на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

На думку позивача, призначення ОСОБА_2 , на посаду головного лікаря Радомишльської стоматологічної поліклініки на підставі пункту 2 розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області №314 проведено з грубим порушенням вимог законодавства України, а саме:

- всупереч вимогам п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де вказано, що виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення керівників. Вважає, що даному випадку голова Радомишльської РДА вийшов за межі наданих законом повноважень і одноосібно призначив ОСОБА_2 керівником Радомишльської стоматологічної поліклініки без будь-якого засідання Радомишльської районної ради;

- всупереч вимогам пунктів 5 та 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селища, міста, району при прийманні на роботу, затвердженого рішенням Радомишльської районної ради від 27.03.2009 р. № 232, в п.5 якого зазначено, що контракт з керівником підприємства укладається за попереднім погодженням з районною радою, однак, ніякого погодження не було здійснено. А п.8 передбачено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. Однак, в даному випадку навпаки п.2 розпорядження став підставою для укладення контракту, так як розпорядження видано 28.07.2015 р., а контракт укладено 03.08.2015 р. Тому вважав, що вказані обставини підтверджують, що п.2 розпорядження № 314 є незаконним і підлягає визнанню таким в судовому порядку. Крім того зазначав, що позивач залишився без роботи внаслідок керування призначеного спірним розпорядженням керівника Радомишльської стоматологічної поліклініки, від дій якого потерпає весь трудовий колектив, однак працівники не в змозі захистити свої трудові права.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що перевищення головою Радомишльської РДА наданих йому законом повноважень полягає в тому, що останній призначив ОСОБА_2 на посаду головного лікаря комунальної організації «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської районної ради з 03 серпня 2015 року за контрактом без вирішення цього питання на пленарному засіданні Радомишльської районної ради, що є порушенням закону п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На думку апелянта, суд першої інстанції не проаналізував предмет позову та не зазначив, чи потрібно було при прийнятті п.2 оспорюваного розпорядження мати висновок відповідної постійної комісії Радомишльської районної ради та відповідне рішення районної ради, прийняте на пленарному засіданні. Крім того звертає увагу, що предметом оскарження є розпорядження голови Радомишльської РДА №314 від 28 липня 2015 року.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченим цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України).

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до ст. 44 вищевказаного закону, районні ради можуть делегувати повноваження відповідним місцевим державним адміністраціям.

Частиною 1 ст.14, ч.1 ст.19 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації», передбачено, що місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування делеговані їм відповідними радами та здійснюють делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад.

Відповідно до ст.36 цього ж Закону місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери їх управління. Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Радомишльської районної ради від 21.03.2014 р. затверджено Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста району, згідно додатку 1. В п.2 рішення вказано, що районна державна адміністрація здійснює оперативне управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міста району без права ліквідації, відчуження, надання в заставу, передачі в державну комунальну власність, передачі в концесію, згідно переліку об`єктів (додаток 2). Відповідно Додатку №2 до рішення Радомишльської районної ради від 21.03.2014 р. №341 Комунальне підприємство "Радомишльська стоматологічна поліклініка" відноситься до об`єктів, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міста району (а.с.27,28-30,31-32).

28 липня 2015 року Радомишльською РДА винесено розпорядження за підписом голови Тетерського ОСОБА_3 Р ОСОБА_4 № 314 «Про звільнення з посади та призначення на посаду головного лікаря КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської районної ради. Пунктом 1 цього розпорядження звільнено з посади головного лікаря КО «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Шатило Т.І., а п.2 на посаду головного лікаря призначено ОСОБА_2 з 03.08.2015 р. за контрактом (а.с.22).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що зазначене розпорядження винесено в межах повноважень, наданих законом.

При цьому судом враховано, що 03 серпня 2015 року між Радомишльською РДА (орган управління майном) в особі голови державної адміністрації Тетерського В.Р. та ОСОБА_2 укладено контракт, відповідно до п.2 якого між органом управління майном (Радомишльською РДА) та керівником підприємства ( ОСОБА_2 ) виникли трудові відносини (а.с.23-25).

Зазначений контракт погоджений головою районної ради VI скликання Міхненко В.В. та заступником голови районної державної адміністрації Ковальчук С.В. (а.с.25 зворот).

Згідно п.4 Розділу ІІ «Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міста району, при найманні на роботу», затвердженого рішенням Радомишльської районної ради 19 сесії V скликання від 27.03.2009 №232, наймання на роботу керівника підприємства, що є у спільній власності територіальних громад сіл, селища, міста району, здійснюється районною державною адміністрацією (орган управління майном). А п.5 передбачено, що контракт з керівником підприємства укладається за попереднім погодженням з районною радою (а.с.35-36).

Листом Радомишльської районної ради Житомирської області від 09.11.2016 № 02-28/ж-8 повідомлено, що на пленарних засіданнях Радомишльської районної ради призначення на посаду головного лікаря комунальної організації «Радомишльська стоматологічна поліклініка» Радомишльської райради ОСОБА_2 не затверджувався (а.с.33).

Крім того, ОСОБА_1 до 15.02.2016 р. обіймав посаду завідувача зуботехнічної лабораторії ортопедичного відділення КО "Радомишльська стоматологічна поліклініка" та відповідно до наказу від 15.02.2016 р. № 17-СО його звільнено відповідно до ст.40 п.1 КЗпП України в зв`язку зі скороченням посади. Наказ підписано керівником підприємства Приборецьким А.М. (а.с.19,20).

Відповідно до положень ст.16 Закону України від 19.11.1992 №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (в редакції, чинній на день винесення спірного розпорядження), керівником закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюють відповідно до законодавства. Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п`яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають, і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону. Порядок укладення контрактів з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я та типова форма такого контракту затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 «Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №642, який був чинним на день винесення спірного розпорядження, призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад, або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою.

Відповідно до положень ст.21 КЗпП України:

- трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч.1);

- особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3).

Частиною 3 ст. 24 вказаного Кодексу визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" згідно зі ст.24 вказаного Кодексу укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову не було.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 19.02.2020 року.