Справа № 450/828/18 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/1463/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Мельничука І.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (пай), площею 2,13 га, що у с. Вовків Пустомитівського району Львівської області, як на спадкове майно після смерті його бабці - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову, покликався на те, що за життя бабці позивача, ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 2, 13 га у с. Вовків Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай). Також ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту житловий будинок складається із двох житлових кімнат, кухні, кладови, коридору. Загальна площа будинку становить - 67, 6 кв.м., житлова - 35, 5 кв.м. За життя бабця не оформила право власності на житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя бабця не розпорядилася своїм майном за життя. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Після смерті ОСОБА_3 позивач доглядає за будинком, утримує його, сплачує комунальні послуги за газ і світло, сплачує податок за земельну ділянку, що підтверджується копіями квитанцій,та укладав договір страхування будинку АДРЕСА_1 із страховою компанією Оранта, що підтверджується договорами страхування за 2008 -2013 роки. Спадкоємцями за законом є позивач, ОСОБА_1 та його сестра, ОСОБА_2 - відповідачка. Вважає, що відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, є таким що прийняв спадщину, оскільки вступив в управління спадковим майном, просив позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно відмовлено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і таким, що порушує його законні права та інтереси. Стверджує, що ним подано до суду докази утримання ним будинку, квитанції, повідомлення, договори страхування, акти. Зазначає, що він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . Однак, у нотаріальній конторі йому відмовлено у прийнятті спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Вважає безпідставною мотивацію рішення суду тим, що він зареєстрований у м. Львові, тому не може проживати у с. Вовкові. При цьому посилається на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК РСР, який діяв на момент відкриття спадщини, згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року скасувати та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2, 13 га у с. Вовкові Пустомитівського району Львівської області, як на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Оскільки сторони надавали пояснення по справі в суді апеляційної інстанції у попередніх судових засіданнях, колегія суддів прийшла до висновку про можливість закінчувати розгляду справи у їх відсутності, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка була бабцею позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 - батько позивача.

Як убачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_3 , яка заповіт не залишила, із заявами про прийняття спадщини спадкоємці до органів нотаріату не звертались, спадкова справа не заводилась.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 524 ЦК УРСР країни спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця,

а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21

цього Кодексу (статті 525 ЦК УРСР).

Особи, які могли бути спадкоємцями визначалися статтею 527 цього Кодексу. Так, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Спадкування за законом відбувалося спадкоємцями першої та другої черги, коло яких окреслено в статтях 529 та 530 ЦК УРСР.

Згідно із статтю 529 цього Кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Тобто, онуки і правнуки спадкодавця могли набути право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги лише у разі, якщо на момент відкриття спадщини не було в живих їхніх батьків.

При цьому положення ЦК УРСР не пов`язували можливість виникнення права на спадкування онуками і правнуками з будь-якими іншими підставами, як смерть їхніх батьків на момент відкриття спадщини.

Встановивши, що позивач є онуком спадкодавця, на момент смерті якого був живий його батько, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову, обґрунтовано відхиливши аргументи позивача, що він є єдиним спадкоємцем та вступив в управління спадковим майно, яке в подальшому підтримував у належному стані, як такі, що не мають правового значення при вирішенні даного спору.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 24 лютого 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.