ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року

м.Суми

Справа №591/6695/17

Номер провадження 22-ц/816/1653/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Потураєва Сергія Валерійовича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2020 року в складі судді Черних О.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» мотивуючи вимоги тим, що в рішенням Сумського районного суду сумської області від 08 лютого 2016 року по справі № 587/2597/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 06.06.2008 року. однак вважає, що кредитний договір № 0 від 06.06.2008 рокує недійсним, оскільки сплата процентів в іноземній валюті можлива лише за умови одержання стороною кредитного договору індивідуальної ліцензії НБУ, чого кредитором дотримано не було. Генеральна ліцензія і дозвіл НБУ не підміняють собою необхідну для валютного кредитування індивідуальну ліцензію. Вказує, що він не згодний з сумами зазначеними в розрахунку заборгованості та вважає їх надуманими. Зазначає, що доти внесення проплат різняться, а суми не відповідають чекам. Зазначає, що договір містить несправедливі умови, зокрема пункт 1.3.1 Договору передбачає порядок перегляду відсоткової ставки за користування кредитними коштами в сторону збільшення. Умов, що регулюють питання зменшення відсоткової ставки, кредитний договір не містить взагалі, що призводить до дисбалансу інтересів сторін. Пункт 4.1 Договору встановлює право банку вимагати від позичальника додаткової сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що ускладнює розрахунки між сторонами, оскільки подвійна облікова ставка НБУ - це змінна величина, яка в різні періоди часу складала від 10 до 22 % річних. Крім того, вказаний договір містить положення, що передбачають нарахування штрафу, сплату неустойки та нарахування чисельних комісій, тобто умови договору містять положення що мають на меті стягнути з боржника безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначає, що неустойка це штраф або пеня, а за умовами договору застосовують різні види неустойки за один вид порушення, як штраф так і пеню, а ще й саму неустойку. Вказує, що в укладеному кредитному договорі відсутня відповідальність кредитодавця. Крім того, сам договір укладений з порушенням вимог законодавства, оскільки банк не надав позичальнику повної та об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, приховав відомості стосовно реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, не встановив та не визначив для позичальника умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Крім того, Закон України «Про захист прав споживача» має норми, що забороняють видавати кредити у валюті. Вказані обставини істотно порушують баланс договірних відносин, істотно знецінює вартість іпотеки та значно погіршує становище іпотекодавця.

Просив суд визнати порушеним право ОСОБА_1 - споживача фінансових послуг банку та недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року з наступними змінами, відповідно до додаткових угод № 1 від 13.11.2009 року та № 2 від 30.11.2009 року. Застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: - визнати недійсним договір іпотеки від 06.06.2008 року, - визнати недійсним договір поруки № 209552 від 06.06.2008 року. вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір було укладено в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку, а тому він є чинним. Позивачем не було спростовано презумпції правомірності укладеного кредитного договору в цілому, зокрема того, що при укладанні договору він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримав кредитні кошти і протягом певного часу виконував умови договору.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що підставою для визнання недійсним оскаржуваного договору є те, що він укладений обманним шляхом та під тиском, оскільки в якості підстав для визнання його недійсним він посилався на введення його в оману щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Крім того під час укладання оскаржуваного договору та додаткових умов до нього банком було порушено правила надання інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зазначає, що банк зобов`язаний отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Вказує, що графік не містить інформації щодо розміру щомісячного платежу, а реальна кредитна ставка за договором становить 17,1 %. Зазначає, що укладений кредитний договір містить несправедливі умови. Також, судом не було враховано висновки судової економічної експертизи, якими було підтверджено вказані порушення при укладанні кредитного договору.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що кредитний договір оформлений згідно вимог цивільного законодавства та не містить дискримінаційних умов. Крім того, позивач визнав і засвідчив шляхом підписання оскаржуваного договору можливість встановлення змінюваної процентної ставки та засвідчив. Що умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Зазначає, що ним було ознайомлено відповідача з усіма істотними умовами договору. З урахуванням викладеного та доводів, зазначених у відзиві, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від третьої особи пояснень з приводу апеляційної скарги до суду не надходило

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просили її задовольнити.

Представник банку в судовому засіданні відносно апеляційної скарги заперечував. Просив у рішення залишити без змін.

Третя особа до апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 за яким ОСОБА_1 отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 45000 грн.00 коп. строком до 05.06.2023 року із платою за користування кредитними коштами в розмірі 15%. (том. 1 а.с. 12-15).

Відповідно до додаткової угоди до вказаного договору № 1 від 13.11.2009 року сторонами було змінено графік погашення кредиту за договором. (том. 1 а.с. 16) та визначено його у Додатку №1 (том. 1 а.с. 17). Додатком № 2 до кредитного договору встановлено графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту (том. 1 а.с. 57-60). Додатком № 3 до кредитного договору визначено тарифи банку (том. 1 а.с. 23).

Згідно з до додатковою угодою до вказаного договору № 2 від 30.11.2009 року сторонами змінено редакцію п. 1.3.4 Договору та викладено наступним чином: «строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту. При цьому, якщо термін сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку термін сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем». (том. 1 а.с. 16 зворотна сторінка). Викладено додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від «06» червня 2008 року в новій редакції згідно з Додатком №1 до цієї додаткової угоди. (том 1 а.с. 20-22).

06.06.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 209552, за яким остання поручилася Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 06.06.2008 року № 0. (том. 1 а.с. 24-25).

06.06.2008 року в забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 06.06.2008 року № 0 між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з одного боку та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з іншого боку, укладено договір іпотеки № 74873/2, за яким ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали в іпотеку трьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том. 1 а.с. 99-100).

Пунктом 6.1. Договору наступної іпотеки № 74873/2 від 06.06.2008 року встановлено, що вказаний договір підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання. Цей договір укладається з реєстрацією обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек, накладенням заборони відчуження Предмету іпотеки, витрати по реєстрації яких несуть іпотекодавці. (п. 6.2, 6.3 Договору).

06.06.2008 року позивачем було оформлено заяву на видачу готівки № 62 в сумі 45 000 доларів США (том. 1 а.с. 222).

З довідки - рахунку заборгованості за кредитом позивача станом на 06.10.2015 року по кредитному договору № 0 від 06.06.2008 року вбачається, що позивачем сплачувалися проценти за користування кредитом, погашено комісію в сумі 4,368, 60, а також сплачувалася пеня та тіло кредиту (том. 1 а.с. 211-221)

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 08.02.2016 року по справі №587/2597/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 31195,97 доларів США заборгованості по тілу кредиту та процентам, що становить 661842 грн. 47 коп. та 28546 грн. 73 коп. пені по кредитному договору від 06.06.2008 року в солідарному порядку. Вирішено питання розподілу судових витрат. (том. 1, а.с. 77-78).

З матеріалів цивільної справи також вбачається, що відповідач має банківську ліцензію, що видана Національним банком України на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», дозвіл на право здійснення операцій визначених п.1-4 частини 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», який надано Національним банком України. (том. 1 а.с. 47-49).

З висновку експертів за результатом проведення комісійної судової економічної експертизи № 1707/945 по матеріалам цивільної справи № 591/6695/17 від 24.05.2019 року вбачається, що реальна процентна ставка за договором про надання споживчого кредиту №0 від 06 червня 2008 року визначена у розмірі 17,1 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту визначено в сумі 52749,64 дол. США. Реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, розраховані у Додатку № 2 «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року, не обґрунтовані у зазначеному договорі і додатках до нього на момент його укладання, в частині вартості витрат на оплату державного мита за посвідчення договору іпотеки (застави) у сумі 388,90 грн., послуг нотаріуса у сумі 800 грн. 00 коп. та послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення у сумі 250,00 грн. (том. 2 а.с. 41 - 78).

14.11.2019 року представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача (том. 2 а.с. 111-112).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 6 ст. 367 цього Кодексу в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В якості обґрунтування доводів, що викладені в апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що відповідач протиправно включив до оскаржуваного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року з наступними змінами, відповідно до додаткових угод № 1 від 13.11.2009 року та № 2 від 30.11.2009 року умови про необхідність сплати супутніх послуг, зокрема: сплату державного мита за посвідчення договору іпотеки/застави в сумі 388 грн. 90 коп., послуг нотаріуса в сумі 850 грн. 00 коп. та послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення в сумі 250 грн. 00 коп.

Проаналізувавши умови оскаржуваного договору, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуваний договір не містить умов щодо встановлення обов`язку позивача сплатити державне мито за посвідчення договору іпотеки/застави, послуги нотаріуса та послуги за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення, що також було підтверджено і висновком експертів за результатом проведення комісійної судової економічної експертизи №1707/945 по матеріалам цивільної справи № 591/6695/17 від 24.05.2019 року. Натомість умови по здійсненню реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек, накладенню заборони відчуження Предмету іпотеки та оплату вказаних витрат покладено на позивача п.6.1. - 6.3 Договору наступної іпотеки № 74873/2 від 06.06.2008 року, який не є предметом оскарження по даній цивільній справі.

З огляду на те, що позивачем не заявлялося вимог щодо визнання недійсним Договору наступної іпотеки № 74873/2 від 06.06.2008 року, і вказані вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, колегія суддів в силу приписів ч. 6 ст. 367 ЦПК України позбавлена можливості розглядати вказані вимоги та надавати правову оцінку щодо їх обґрунтованості.

За змістом положень ч. 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 06 червня 2008 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Тобто, вимоги статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (набрали чинності 06 червня 2007 року), зобов`язують банки надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту (пункт 1.2), розміру процентної ставки (пункт 1.3), порядку її нарахування (пункт 1.3.3), переліку, розміру й бази розрахунку неустойки (п. 4.1); періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору. Крім того, оскаржуваний договір містив умови щодо обов`язку позичальника застрахувати за власний рахунок предмет застави з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором (п.3.4.4).

Таким чином, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним в цілому.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Із обґрунтованістю позову в частині недійсності окремих частин кредитного договору колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.3.5 кредитного договору, додатку № 3 «Тарифи банку» до кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06.06.2008 року комісія за надання кредитної лінії за цим договором складає 2,0 % від суми ліміту кредитної лінії і сплачується одноразово при наданні першого траншу.

Крім того, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) комісія складає 01 % від суми залишкової заборгованості, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації) комісія складає 0,99 % від суми залишкової заборгованості, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при зміні об`єкту нерухомості протягом перших 18 місяців) комісія складає 10 % від суми залишкової заборгованості, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при зниженні ставки за кредитним договором, якщо раніше було підвищення ставки за прострочку більше 30 днів) комісія складає 100 доларів США

За положеннями частини п`ятої статті 11, частини першої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, комісія за надання кредитної лінії за цим договором в розмірі 2,0 % від суми ліміту кредитної лінії, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) в розмірі 01 % від суми залишкової заборгованості, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації) в розмірі 0,99 % від суми залишкової заборгованості, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при зміні об`єкту нерухомості протягом перших 18 місяців) в розмірі 10 % від суми залишкової заборгованості, за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при зниженні ставки за кредитним договором, якщо раніше було підвищення ставки за прострочку більше 30 днів) в розмірі 100 доларів США є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частини першої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 14.11.2019 року представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів вважає, що з моменту підписання оскаржуваного договору та додатків до нього, відповідач мав можливість ознайомитися з умовами оскаржуваного договору і йому стало відомо про зміст умов підписаного ним договору, а тому саме з дня підписання оскаржуваного договору, тобто з 06.06.2008 року в останнього виникло право на пред`явлення позову до банку про визнання кредитного договору про надання споживчого кредиту №0 від 06 червня 2008 року недійсним.

Водночас, позивач звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2017 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Будь - яких заяв щодо поважності причин пропуску ним встановленого законом трирічного строку позовної давності, як і клопотання про його поновлення позивач до суду не надав,

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Старббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності. За правилами встановленими ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було пропущено встановлений законом трирічний термін для звернення до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів і, з огляду на надану відповідачем заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, наявні підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги в частині визнання недійсним умов кредитного договору щодо нарахування комісії згідно додатку № 3 «Тарифи банку» до кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року саме з підстав пропуску позивачем встановленого законом строку позовної давності.

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним умов кредитного договору щодо нарахування комісії згідно додатку № 3 «Тарифи банку» до кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року не підлягає задоволенню з підстав, зазначених в постанові.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 1.3.5 кредитного договору щодо умов нарахування комісії, згідно додатку № 3 «Тарифи банку» до Кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року, із зазначенням, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню за викладених в даній постанові підстав. В іншій частині оскаржене рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування або зміни.

Керуючись ст. ст. 367; п. 2 ч. 1 ст. 374; п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376; 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Потураєва Сергія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним умов кредитного договору щодо нарахування комісії згідно додатку № 3 «Тарифи банку» до кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 червня 2008 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2020 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик