ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/551/20 Справа № 205/3952/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року у цивільній справі №205/3952/18 та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 (а.с. 9-11).

ОСОБА_2 20 травня 1994 року було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської держнотконотори Гуніним О.В., яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_1 (а.с. 7).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 8), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у МБТІ (а.с. 8 оберт).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 6), після його смерті відкрилася спадщина на вказану квартиру.

Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської держнотконтори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 лютого 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 12).

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом при видачі постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії роз`яснено ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до суду із позовом про продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Однак, позивачем вимога про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини не заявлялася.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявлений позов про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є передчасно поданим.

Твердження апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що на час відкриття спадщини позивач була малолітньої особою та фактично мешкала з дідусем та була зареєстрована з ним за місцем його проживання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позов є передчасним і позивач має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Між тим, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича