Справа № 567/265/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Самолюк А.В.

за участю

представника боржника ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Воронецької Катерини Олексіївни при винесені постанови про арешт коштів боржника від 11 жовтня 2019 року

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Воронецької К.О. при винесені постанови про арешт коштів боржника від 11 жовтня 2019 року звернувся боржник по виконавчому провадженню ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14.06.2017 з нього на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» стягнуто 100000 грн. страхового відшкодування та 1600 грн. судових витрат, а за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24.05.2018 з нього на користь ТОВ «ГОРИНЬ АГРО» стягнуто 124940 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП та 2674,10 грн. судових витрат.

Виконавчі листи, видані на виконання зазначених судових рішень знаходяться на виконанні в Острозькому районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

11 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на всі рахунки боржника.

Зазначає, що про вказану постанову він дізнався, коли в січні 2020 року отримав її копію. Зазначає, що вказані дії державного виконавця є неправомірними, а постанова про накладення арешту на рахунки боржника є незаконною та підлягає скасуванню, мотивуючи тим, що він є фізичною-особою підприємцем і саме для здійснення підприємницької діяльності по вантажному автоперевезенню ним було відкрито рахунок в АТ КБ «Приватбанк». Наголошує, що своєю постановою про накладення арешту на всі рахунки боржника державний виконавець позбавив його можливості вести підприємницьку діяльність, оскільки він не може сплачувати обов`язкові платежі до бюджету, вести розрахунки з іншими суб`єктами господарювання, а також сплачувати заробітну плату собі, у зв`язку з чим позбавлений можливості утримувати свою сім`ю. Окрім того, зазначає, що кошти, на які накладено арешт є єдиним джерелом доходу та спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на викладені доводи в обґрунтування скарги та ч.2 ст.48, ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», зазначаючи, що ціює нормою Закону заборонено накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом, просить суд зобов`язати головного державного виконавця Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Воронецьку К.О. скасувати арешт коштів боржника, накладений поставновою від 11.10.2019 року, що знаходяться на рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

11.02.2020 року Острозький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) направив до суду письмові заперечення щодо скарги, в яких зазначено, що в процесі виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 боргу було встановлено, що нерухомого та рухомого майна за боржником не зареєстровано, в трудових відносинах з роботодавцем він не перебуває, пенсійних виплат не отримує. Водночас, з відповіді Державної фіскальної служби України було встановлено, що боржник здійснює підприємницьку діяльність, а також має відкриті рахунки у банківській установі.

У зв`язку з цим, постановою гловного державного виконавця було арештовано кошти боржника, оскільки боргові зобов`язання не виконано і його заборгованість станом на 01.02.2020 року становила 250435,43 грн., а тому постанова про арешт коштів боржника скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала з підстав, викладених в скарзі.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності за участі його представника.

Головний державний виконавець Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Воронецька К.О. у судове засідання не з`явилася. В поданому до суду клопотанні Острозький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) просить розглянути справу без участі його представника.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 447 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши думку представника скаржника, розглянувши подані учасниками справи докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституція України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначила зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3 Конституціїя України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання.

Обов`язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім суду вищої інстанції, не може скасувати рішення суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ч.1 ст.18 ЦПК України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи із змісту ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких основних засад як верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об`єктивність, гласність та відкритість, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" 100000 грн. страхового відшкодування та 1600 грн. витрат на сплату судового збору, а рішенням цього ж суду від 24 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ГОРИНЬ АГРО" 124940 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2674 грн. 10 коп. судових витрат.

На виконання зазначених рішень судом видано виконавчі листи.

06 жовтня 2017 року начальником Острозького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №54824835) з виконання виконавчого листа №567/265/17, виданого 11.07.2017 року Острозьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" 100000 грн. страхового відшкодування та 1600 грн. витрат на сплату судового збору.

03 серпня 2018 року начальником Острозького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №56909349) з виконання виконавчого листа №567/930/16-ц, виданого 16.07.2018 року Острозьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ГОРИНЬ АГРО" 124940 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 2674 грн. 10 коп. судових витрат.

11 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Острозького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Воронецькою К.О. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в розмірі 140575,51 грн.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями № від 10.09.2019 по боржнику: фізична особа РНОКПП НОМЕР_1 ОСОБА_1 наявні відкриті рахунки у ПАТ КБ «Приватбанк» №UA НОМЕР_2 та №UA НОМЕР_3, код валюти UAH.

Відповідно до повідомлення Острозького РВ ДВС від 17.01.2020 року на адресу ОСОБА_1 вбачається, що розмір боргу по виконавчому провадженнбю на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» становить 99708,18 грн., а на користь ТОВ «Горинь Агро» - 127614,10 грн.

Пунктами 6, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно із ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст.19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст.26-1 Закону україни «Про теплопостачання», ст.18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується з разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Судом встановлено, що 11.10.2019 року головним державним виконавцем Острозького районного відділу ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (ах) в усіх установах банку.

Постанову про арешт коштів боржника винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, боржник іншого майна немає.

У постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Тобто, державний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пунктом 8 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Частиною 3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, АТ КБ «Приватбанк» після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику ОСОБА_1 , повинен був повідомити, що рахунки, на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту і повернути зазначену постанову без виконання.

Однак, таких повідомлень від АТ КБ «Приватбанк» на адресу державного виконавця не надходило.

Крім того, відповідно до п.1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Так, відповідно до п.1.2 наказу Міністерства фінансів України №758 від 22.06.2012 року «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України», рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та не бюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом.

Водночас, визначено обов`язок банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання.

З матеріалів справи слідує, що у зв`язку з прийняттям АТ КБ «Приватбанк» постанови про накладення арешту на рахунки боржника ОСОБА_1 , рахунок (ки), на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Разом з тим, скаржником не подано доказів, які б вказували на те, що наведений рахунок має спеціальний режим використання, оскільки у поданих довідках про рахунки будь-які відомості щодо режиму використання рахунку відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суду не надано доказів, що виконавцю направлено повідомлення банку про неможливість накладення арешту на рахунки, тому державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника.

При цьому, банк в якому арештовано кошти боржника, відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також відповідно до вимог ст.79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Всупереч ст.79, 80 ЦПК України скаржником не надано суду достовірних даних, з яких можна встановити, який саме рахунок в АТ КБ «Приватбанк» використовуються виключно для виплати заробітної плати, перерахування податків та зборів.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що законодавством України встановлено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Таким чином, у випадку виконання рішень судів про стягнення боргів з фізичної особи-підприємця стягнення можна звертати на будь-яке майно, що належить фізичній особі, яка зареєструвала таке підприємництво.

В той же час, оскільки фізична особа-підприємець є суб`єктом господарювання та може мати найманих працівників, яким виплачуються заробітні плати, сплачуються інші податки та збори до державного бюджету, то можливі певні виключення із загальної процедури виконання рішень, що зумовлено особливістю правового статусу фізичної особи-підприємця, як такого.

Згідно з ч.2 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Як вже зазначалось, відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Отже, фізична особа-підприємець може мати відкритий у банківській установі рахунок, який не можна арештовувати при виконанні рішення суду. Так само не підлягають списанню кошти з такого рахунку.

З постанови державного виконавця від 11.10.2019 вбачається, що арешт накладений на рахунки, які не відносяться до рахунків на які заборонено звернення стягення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані дії щодо накладення арешту на грошові кошти боржника та постанова від 11.10.2019 року були вчинені і прийняті відповідно до закону без порушень прав боржника, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 442 ЦПК України суд

постановив:

в задоволені скарги боржника ОСОБА_1 про зоюбов`язання головного державного виконавця Острозького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Воронецької Катерини Олексіївни скасувати арешт коштів боржника, накладений постановою від 11 жовтня 2019 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 21.02.2020.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.