Справа № 279/6326/19
Номер рядка звіту 38
номер провадження 2/279/437/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2020 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 05.12.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 11896,62 грн., зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду підписавши заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules. Однак, відповідач порушив умови договору та станом на 10.11.2019 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 34445,53 гривень. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати в розмірі 1921,00 гривень.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було надано копії договору про видачу платіжної картки, натомість долучив копію заяви на отримання такої картки у якій термін дії її відсутній та не установлено граничний строк дії картки. Наявність угоди про реструктуризацію заборгованості не є підтвердженням факту наявності самої заборгованості, позивач продовжував нарахування боргу після закінчення строку дії кредитного договору. Крім того, була нарахована заборгованість по штрафу та пені, в той час як законом встановлено річний строк позовної давності до вказаних вимог. Розрахунок заборгованості є незрозумілим, оскільки не відображені помісячні, поквартальні суми платежів по тілу кредиту і процентам, іншими платежами, які були повернуті. Вважає, що позивачем не наведено інформації, яка дає можливість вирішити спір по суті.

Також у відзиві ОСОБА_1 клопотав про витретування (забезпечення) доказів, зокрема оригіналу заяви на отримання банківської картки, кредитного договору, генеральної угоди, розрахунку заборгованості та первинних документів на підтвердження факту здійснення бухгалтерських операцій. Однак вказане клопотання не оформлено у визначений законом спосіб, не оплачено судовим збором, тому не може бути розглянуто, як належне клопотання та залишається без розгляду.

Позивачем відповідь на відзив надано не було.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 05.12.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої Банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 11896,62 грн., зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду підписавши заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules.

Згідно проведеного позивачем розрахунку, станом на 10.11.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 34445,53 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 11603,28 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 8793,06 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 14049,19 грн., що стверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.626 ЦК України).

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі.

Водночас, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором, відповідач користувався коштами позивача, неодноразово частково погашав заборгованість і остання проплата ним відбулась 23.03.2018 року в сумі 1000,00 гривень. В подальшому, останнім будь-яке погашення заборгованості не здійснювалося.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна заява до суду подана 04.12.2019 року.

Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за пенею, вимог про поновлення строку не заявлялось, як і доказів на підтвердження поважності причин пропущення річного строку позовної давності за вимогою про стягнення пені суду подано не було.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вище зазначеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.141,263-265 ЦПК України, ст.ст.267,1054 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором б/н від 05.12.2014 року станом на 10.11.2019 року в розмірі 20396 (двадцять тисяч триста дев`яносто шість) гривень 34 копійки та судові витрати в розмірі 1137,42 гривень.

У задоволені решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", місце знаходження: 49094, м.Дніпро, Набережна Перемоги 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача: Янович В`ячеслав Леонідович, місце знаходження: м.Коростень, вул.Сосновського 21/13.

Суддя: Невмержицька О.А.