Провадження № 2/205/1512/20
21 серпня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчана О.В.
за участю секретаря Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу, іпотечного договору та спадкового договору недійсними, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О.В., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу, іпотечного договору та спадкового договору недійсними, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові приміщення прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі зазначеного заочного рішення державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 28 листопада 2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за № 23607614.
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено. Таким чином, оскільки правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності скасовано, вона здійснювала розпорядження майном без відповідних правових підстав. Земельна ділянка відповідачеві ОСОБА_1 під будівництво нежитлових приміщень не надавалася, а її власником є територіальна громада в особі Дніпровської міської ради. Внаслідок самочинного будівництва та ухвалення заочного рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року, яке скасовано постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибула з володіння позивача поза його волею, чим було порушено права та законні інтереси законного власника земельної ділянки.
У зв`язку із наведеним позивач вимушений звертатись до суду із даним позовом та просити суд:
визнати недійсним: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений 30 листопада 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. і зареєстрований в реєстрі за № 2672;
визнати недійсним іпотечний договір, укладений 05 грудня 2017 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. і зареєстрований в реєстрі за № 2706;
визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений 18 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1050;
визнати недійсним спадковий договір, укладений 07 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., і зареєстрований у реєстрі за № 5732;
скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, записи про іпотеку та записи про обтяження, за адресою АДРЕСА_1 , а саме:
зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованих нежитлових приміщень, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м.
Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник Дніпровської міської ради Конарева С.К. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки судові не повідомила. Ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань від такого учасника справи до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань від такого учасника справи до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки судові не повідомила. Ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань від такого учасника справи до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки судові не повідомила. Ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань від такого учасника справи до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Ніяких заяв по суті справи чи з процесуальних питань від такого учасника справи до суду не надходило.
Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки судові не повідомила, письмових пояснень на позовну заяву не надала.
Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О.В. про час та дату судового розгляду повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, письмових пояснень до суду не надала.
Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки представника суду не повідомив, письмових пояснень не надав.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року заяву представника позивача ДМР про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нежитлові приміщення, а саме: приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню нежитлових приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нерухоме майно: приміщення магазинів та торгові павільйони, загальною площею 219,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; торгові павільйони, загальною площею 17,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлові приміщення прим. V, загальною площею 4 кв.м., та прим. VI, загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення магазину та торгові павільйони, загальною площею 22,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22-38).
Матеріалами справи підтверджено, що на підставі зазначеного заочного рішення державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 28 листопада 2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за № 23607614 (а.с.23).
Судом встановлено, що 30 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2672, за умовами якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 вищевказані нежитлові приміщення. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 листопада 2017 року № 2672 приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_2 , № запису про право власності 23660916 (а.с.23).
Судом також встановлено, що 05 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_3 нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений іпотечний договір від 05 грудня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. і зареєстрований в реєстрі за № 2706, номер запису про іпотеку в Державному реєстрі № 23743687 (а.с.24).
Судом також встановлено, що 18 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. і зареєстрований в реєстрі за № 1050 (а.с.22).
Матеріалами справи підтверджено, що постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2017 року скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.13-15).
Оскільки станом на день подання позову на вказаній спірній земельній ділянці продовжують розміщуватись без будь-яких правових підстав нежитлові приміщення, які мають всі ознаки самовільного будівництва, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки, особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14.
Згідно з нормами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ визначено, що суд загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства України у ОСОБА_1 не виникло право власності на нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а отже й право на їх відчуження у ОСОБА_1 , як наслідок, не виникало.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, є підставою для визнання його недійсності.
У відповідності до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18), №522/2201/15-ц (провадження №14-179цс18) та №522/2110/15-ц (провадження №14-247цс18) ВП ВС погодилася з висновком ВСУ, висловленим у постанові від 24 червня 2015 року у справі №6-251цс15 про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
З огляду на викладене, виходячи з положень ст. 215 ЦК України, факту незаконного вибуття земельної ділянки з комунальної власності, на якій самочинно побудовано нерухоме майно, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними договорів: купівлі-продажу, укладеного 30 листопада 2017 року; іпотечного договору, укладеного 05 грудня 2017 року; договору купівлі-продажу, укладеного 18 травня 2018 року; спадкового договору, укладеного 07 червня 2018 року.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині скасування записів про право власності та визнання договорів купівлі-продажу недійсним підлягають задоволенню, оскільки підстави набуття права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна відсутні, тому і відсутні підстави для державної реєстрації права власності за нею, за таких умов, у неї не було права на розпорядження зазначеним майном у спосіб його відчуження ОСОБА_2 .
Щодо позовних вимог Дніпровської міської ради в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у придатний стан суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають за наступних підстав.
Судом встановлено, що станом на день розгляду справи ОСОБА_1 не є власником торгового павільйону, як у розумінні титульного власника так і в якості фактичного володільця, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , тому вона не може привести земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого торгового павільйону.
Окрім того, відповідно до норм ЗК України, ЦК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про основи містобудування», ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від № 461 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», постанови Кабінету Міністрів України № 559 «Про містобудівний кадастр» від 25 травня 2011 року саме на Дніпровську міську раду покладено повноваження щодо виявлення самочинного будівництва та вжиття заходів з усунення порушень закону за таким самочинним будівництвом (притягнення до відповідальності забудовника за порушення у сфері містобудування та у сфері земельних відносин, приведення земельної ділянки до стану, в якому вона знаходилася до моменту забудови шляхом знесення цього будівництва, тощо). А тому саме після вчинення всіх цих дій та інших дій, передбачених законом, у разі відмови особи (забудовника) знести самочинно побудовані споруди міська рада має право звернутися до суду за захистом свої прав. Доказів вичерпання Дніпровською міською радою передбачених чинним законодавством можливостей для усунення порушень закону за таким самочинним будівництвом, суду надано не було.
Крім того, суд звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, при цьому, за змістом ст. 177 ЦК України об`єкти самочинного будівництва належать до об`єктів цивільних прав (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №21-1959а16). Тому у задоволенні цієї частини позовних вимог позивачеві слід відмовити.
Суд також зауважує, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилися, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надали, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 11 526 гривень 00 коп. (а.с.1), враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1 921 гривні з кожного (5 задоволених позовних вимог немайнового характеру х 1 921 гривні = 9 605 гривень).
Судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп. віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 120 ЗУ України, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203, ч.ч. 1,2 ст. 215, ст.ст. 216, 319, 321, 331, ч. 2 ст. 376 ЦК України, ч. 7 ст. 85, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання договорів купівлі-продажу, іпотечного договору та спадкового договору недійсними, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
2.Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений 30 листопада 2017 року між ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ) і зареєстрований в реєстрі за № 2672.
3.Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 05 грудня 2017 року між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ) і зареєстрований в реєстрі за № 2706.
4. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладений 18 травня 2018 року між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_7 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Юлією Олександрівною (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ) та зареєстрований в реєстрі за № 1050.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.