Житомирський апеляційний суд
Справа №287/319/19 Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 24 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/319/19 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Волощука В.В. в м. Олевську,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» (далі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України») звернулося до суду із даним позовом, у якому просило стягнути із відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 107048,65 грн та судові витрати. Позовні вимоги мотивувало тим, що між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ТОВ «Трау Нутришин Україна» (ТОВ «Голандський Корм») було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №105380 від 11.01.2016, за яким умовами якого, страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля «Renault Dokker», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 20 липня 2016 року у м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» автомобіль. Відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та визнано винним у настанні даної ДТП. Відповідно до рахунку на оплату № 1136 від 03.08.2016 та акту виконаних робіт № 1658 від 09.09.2016 вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 109 092,53 грн. Згідно з умов договору, страхування ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 107 048,65 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 25.07.2016 та страхових актів № UA031/L10/05 від 10.08.2016 та № UA031/L10/06 від 14.09.2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями. Отже, після сплати страхового відшкодування у ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 , про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 107 048,65 грн. В той же час, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6942712. Однак, ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди. Дана вимога була отримана останнім 17.08.2018, проте не виконана.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Великої Палати Верховного суду, у якій зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди безпосередньо завдавачем шкоди все ж таки можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійсненні страхової виплати (зокрема з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого). Отже, у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, а отже завдана шкода повинна бути відшкодована страхувальником, як особою, з вини якої сталося ДТП.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Україннська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, а тому пред`явлений позов лише до винної особи ОСОБА_1 , є передчасним.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2016 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ««Chery Amulet»», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Покровська, 99-в, в м. Житомирі, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки ««Renault Dokker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 18 серпня 2016 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

11 січня 2016 року між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Голандський корм» було укладено договір серії АМ № 105380 добровільного страхування наземних транспортних засобів, згідно умов якого, було застраховано майновий інтерес стосовно володіння, користування та розпорядження наземним транспортним засобом марки «Renault Dokker», реєстраційний номер НОМЕР_1 ».

На підставі укладеного договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування від 25.07.2016, відповідно до страхового акту № UA031/L10/06 від 10.08.2016, ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 107 048, 65 грн, про що свідчать платіжні доручення № 44908 від 11.08.2016 та № 45981 від 15.09.2016 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на час експлуатації наземного транспортного засобу марки «Chery Amulet», реєстраційний номер якого НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу № АЕ/6942712.

21 травня 2018 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 04 липня 2018 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовило ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском річного терміну на звернення із заявою про відшкодування на підставі п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на час ДТП була застрахована, то виплата в межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика за договором майнового страхування. Винна в ДТП особа відповідає лише у разі недостатності виплаченого страхового відшкодування, як то передбачено положеннями ст. 1194 ЦК України.

Порядок виплати страхового відшкодування врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З аналізу вказаних положень закону можна дійти висновку, що неподання заяви про виплату страхового відшкодування упродовж одного року з моменту ДТП є підставою для відмови страховиком у виплаті такого відшкодування.

За обставин, коли страховиком пропущено встановлений Законом строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування з винної в ДТП особи.

Закріплене в положенні підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому, завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу на підставі договору добровільного майнового страхування.

Саме такий правовий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/7449/17 від 05 червня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася 20 липня 2016 року, з заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до приватного акціонерного товариства «Україннська пожежно-страхова компанія» 21 травня 2018 року, а з даним позовом звернувся 20 лютого 2019 року, таким чином позивач звернувся з заявою до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та з позовом до суду зі спливом річного строку після ДТП, тобто з пропуском строку, встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є присічним і поновленню не підлягає.

За таких обставин, коли страховиком пропущено встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування з винної в ДТП особи.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 19 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді