Справа № 310/109/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 серпня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , суд -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 116 385,41 грн. та судові витрати по справі.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до кредитного договору № R5В від 03 лютого 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 останньому був наданий кредит у розмірі 125 280,00 гривень, строком користування до 03.02.2019 року.

03.02.2012 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави транспортного засобу № R5, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тупицькою Ю.Ю. за реєстровим №118 від 03.02.2012 року, з якого предметом застави є автомобіль марки КІА, модель CREED, тип -легковий хетчбек, колір чорний, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» права вимоги за кредитним договором № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» права вимоги за Кредитним договором.

Станом на теперішній час, усі права та вимоги, які існували у ПАТ «ВТБ Банк» в рамках кредитного договору № R5В від 03 лютого 2012 року та договору застави до нього, належить ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», відповідно, виконання зобов`язань має виконуватись на користь нового кредитора.

Відповідач умови договору належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 22.01.2018 року становить 116 385,41 грн., яка складається із: суми простроченого основного боргу за кредитом у розмірі 82776,38 грн., суми нарахованих процентів у розмірі 490, 06 грн., суми прострочених процентів у розмірі 33118,97 грн., у зв`язку із чим, керуючись положеннями ст.ст. 514, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь указану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.162).

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю у зв`язку з встановленням на території України карантину ( а.с.157).

Представник відповідача адвокат Кальна А.Г. у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю у зв`язку з встановленням на території України карантину ( а.с.158).

За таких обставинах на підставі ст.ст.211,223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність позивача та відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

11 січня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.37).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 10.04.2020 року заочне рішення Бердянського міськрайонного суду від 28.03.2019 року скасовано та справа призначена до розгляду (а.с. 84).

18.05.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Кальна А.Г. наданий відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що в порушення вимог чинного законодавства, додані до позову копії документів взагалі ніким не засвідчені, при пред`явленні позову позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, однак доказів перерахування коштів Первісному кредитору до суду позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано доказів, що ПАТ «ВТБ Банк» передало за договором відступлення права вимоги грошових коштів саме до відповідача за кредитним договором R5В від 03.02.2012 року. Розмір грошових коштів, які позивач просить стягнути з відповідача, наведений лише в позові та нічим не обґрунтований.

12.06.2020 року відповідач ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких виклав мотиви незгоди з позовом вказуючи, що позивач в порушень вимог ст.95 ЦПК України надав суду не засвідчені письмові докази, які не можуть бути належними та допустимими, не надав первинні документи, належний розрахунок суми боргу, вказав, що залишок тіла кредиту існував станом на 08.05.2015 року в сумі 82 776,38 грн., а звернувся до суду 09.01.2019 року, тобто поза спливом строку позовної давності, тому просить суд застосувати строк позовної давності (а.с.154-156).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 лютого 2012 року, публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» уклало з відповідачем договір про надання споживчого кредиту № R5В (а.с.7-11). За умовами вказаного договору відповідач отримав від банку споживчий кредит у розмірі 125 280,00 грн., строком з кінцевим терміном погашення до 03 лютого 2019 року. Згідно п. 3.3.1. Договору відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 18,00 % річних.

03.02.2012 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави транспортного засобу № R5, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тупицькою Ю.Ю. за реєстровим №118 від 03.02.2012 року, з якого предметом застави є автомобіль марки КІА, модель CREED, тип -легковий хетчбек, колір чорний, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» права вимоги за кредитним договором № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» права вимоги за Кредитним договором.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України, саме обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі вимоги чи заперечення та з приводу яких у сторін виникає спір, підлягають з`ясуванню (доведенню) в процесі розгляду справи по суті, та мають бути встановлені під час ухвалення судового рішення на підставі оцінки наявних у справі доказів.

Тобто позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Як вбачається з заявленого позову, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 116 385,41 грн., вказуючи, що заборгованість складається із суми простроченого основного боргу за кредитом у розмірі 82776,38 грн., суми нарахованих процентів у розмірі 490, 06 грн., суми прострочених процентів у розмірі 33118,97 грн.

До позовної заяви позивач не долучив розрахунок заборгованості за кредитним договором, під час судового розгляду обґрунтованого розрахунку суми заборгованості, яку просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання, суду не надав.

Судом встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не надано суду детальний розрахунок заборгованості за Договором № R5В про надання споживчого кредиту від 03 лютого 2012 року, що унеможливлює встановити з якого часу утворилася заборгованість відповідно до умов договору, які суми були внесені боржником, періодичність внесення платежів та їх розмір, нарахування процентів, період нарахування, хоча обов`язок доказування тих обставин на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог, лежить саме на ній.

Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача на суму позову в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, суду не надав.

Таким чином суд позбавлений можливості перевірити розрахунок боргу на суму стягнення заборгованості за кредитним договором, яка заявлена позивачем в поданому позові.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем, в якості доказу, до позову долучено витяг з реєстру прав вимоги №1 (а.с. 18-20), який фактично є незаповненими аркушами, які всупереч вимогам ч.4 ст.85, ч.2 ст.95 ЦПК України ніким не засвідчені..

В долученій, в якості доказу, ксерокопії реєстру прав вимоги не міститься номеру реєстру, дати та дати складання реєстру, надана ксерокопія не заповнена та всупереч вимогам ч.4 ст.85, ч.2 ст.95 ЦПК України ніким не засвідчена (а.с.24-25).

Ксерокопія акту приймання-передачі Документації ( а.с.25), ксерокопія повідомлення про відступлення прав вимог (а.с.26), які долучені до позову в якості доказів, є незаповненими та всупереч вимогам ч.4 ст.85, ч.2 ст.95 ЦПК України ніким не засвідчені.

Витяг з реєстру договорів застави, який долучений в якості доказу, представляє собою ксерокопії незрозумілого документу, який фактично містить чисті листи, які всупереч вимогам ч.4 ст.85, ч.2 ст.95 ЦПК України ніким не засвідчені (а.с.27-29).

Таким чином, всупереч вимог ст.95 ЦПК України всі документи, долучені позивачем до позову, всупереч вимогам ч.4 ст.85, ч.2 ст.95 ЦПК України ніким не засвідчені, що свідчить про їх неналежність в якості доказів.

Позивач в своєму позові не вказує у кого саме знаходяться оригінали документів, не засвідчені копії яких надані суду.

В матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені письмові докази, які підтверджують перехід прав вимоги до боржника ОСОБА_1 від Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «УКРФІНАНС ГРУП».

Відповідно до ч.4 ст.85 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, відсутність на копії напису про її засвідчення "Згідно з оригіналом" чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

При цьому суд приймає до уваги, що позивачу був направлений відзив на позовну заяву адвокатом Кальна А.Г., в якому в обґрунтування незгоди з позовом є посилання на незасвідчені у встановленому порядку письмові докази відповідно до ст.95 ЦПК України (а.с.93-96), на що позивач не відреагував та суду не надав належні засвідчені докази у відповідності до ст.95 ЦПК України.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування частина друга статті 78 ЦПК України ). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Крім того, позивач обґрунтовує позовні вимоги і тим, що позивач має право стягувати з відповідача грошові кошти на підставі Договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220118нв від 22.01.2018 року (а.с.21), згідно якого Первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» відступає йому право вимоги.

Згідно п.2.1. Договору - у відповідності до умов цього Договору Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціни договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до п.3.1.3 право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників.

Однак доказів перерахування коштів Первісному кредитору позивачем не надано, що свідчить про недоведеність позивачем того, що він є Первісним кредитором по відношенню саме до відповідача.

Позивачем не надано доказів того, що ПАТ «ВТБ Банк» за Договором про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220118нв від 22.01.2018 року (а.с.21), відступив позивачу право вимоги та передав йому право вимоги грошових коштів відповідача за Договором № R5В про надання споживчого кредиту від 03 лютого 2012 року.

18.05.2020 року до суду надійшли письмові пояснення позивача з додатками від 06.05.2020 року, в якому позивач фактично виклав зміст позовної заяви, додавши додатково статті ЦПК України, а долучені до письмового пояснення письмові докази всупереч вимогам ч.4 ст.85 ЦПК України також не засвідчені у встановленому законом порядку ( а.с.98- 144).

Відповідач ОСОБА_1 в наданих суду письмових поясненнях просить застосувати позовну давність, однак позивачем не надано письмового доказу щодо останньої сплати чергового платежу відповідачем в рахунок погашення кредиту (а.с.154-156).

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо від залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У зв`язку з відсутністю надання позивачем письмового доказу: складеного розрахунку погашення кредиту відповідачем, встановити внесення відповідачем останнього чергового платежу неможливо.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Аналізуючи надані позивачем докази можна казати лише про наявність укладеного договору.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовна заява ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів щодо зазначених позовних вимог, не доведено суму заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11,1054 ЦК України, ст.ст.12,76.77,79,80,81,85,95, 141, 259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - за наступною веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud0801/.

Повний текст рішення складено 31.08.2020 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова