Справа № 465/6357/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3601/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А. Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив зменшити розмір аліментів з ј на 1000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі даного позову. Позов мотивував тим, що 21.05.2012 Франківським районним судом м Львова ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2012 до досягнення дитиною повноліття. Позивач протягом тривалого періоду добровільно виконував обов`язки по утриманню доньки, проте 02.04.2018 відповідач звернулась у виконавчу службу із виконавчим листом, внаслідок чого державним виконавцем нараховано заборгованість в розмірі 24779,56 гривень. Станом на сьогодні, через поганий стан здоров`я позивача, не має можливості сплачувати аліменти. Внаслідок наведеного, аліменти в розмірі 1/4 від всіх видів доходу ставить ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 рокув задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що на даний момент немає стабільного доходу, розмір аліментів, який встановлено судом на теперішній час ставить його в скрутне матеріальне становище. Звертає увагу на те, що у нього перебуває на утриманні матір, яка потребує лікування. Вказує на те, що суд не врахував того факту, що він також потребує лікування. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

ОСОБА_4 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч., 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

На підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.05.2012 №2/1326/2125/2012, позивач зобов`язаний до сплати аліментів на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2012 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ст. 183 СК України частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відмовляючи в зменшенні розміру аліментів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те, що твердження позивача про неможливість сплачувати визначений судом розмір аліментів у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, не заслуговують на увагу, оскільки позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку та забезпечувати свою дитину у визначеному розмірі. Він не надав доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище. Таким чином, відсутність офіційних джерел доходів не звільняє позивача як батька, від обов`язку щодо утримання своєї дитини.

Доводи апелянта, про перебування на його утриманні матері, не заслуговують на увагу, оскільки, не підтверджуються належними та допустимими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів про те, що матеріальне становище відповідача не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі, позивачем суду не надано.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки не заслуговують на увагу, оскільки такі, як встановлено, отримують пенсію.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 18.02.2020

Головуючий

Судді: