Суддя Попова В. О.
Справа № 644/2681/18
Провадження № 2/644/436/20
14.02.2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2020 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Попової В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дашкової К.С.,

представників позивача - Діденка П.В., Антіпіна А.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Юрченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк ,,Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 85 260 грн. 71 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що 30.08.2011 року між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, за яким ОСОБА_1 отримав кредит 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та ним Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та виконав в повному обсязі.

14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає.

У зв`язку з зазначеними порушеннями позичальник ОСОБА_1 станом на 03.04.2018 року має заборгованість 85 260,71 грн., яка складається : 46464,51 грн. - тіло кредиту; 8679,87 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25580,11 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 4036,22 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.08.2011 року, а також судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заявлені в позові вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові, пояснивши, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання, про що свідчить анкета-заява, підписана відповідачем. Крім того, відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Миттєва розстрочка», під час списання щомісячного платежу відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 18 177 грн., яка складається з кредиту в розмірі 15 000 грн. та 3177 грн. вартість товару в магазині «Комфи », який він придбав 04.03.2017 року. В іншій частині вимоги позивача не визнає з підстав , викладених у відзові на позов. Також наполягав на тому , що не знав про існування вказаних «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з їх змістом не знайомився та не підписував вказані документи, а тому такі Умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Також відповідач пояснив , що не оформлював послугу «Миттєва розстрочка» та взагалі про існування такої послуги йому не було відомо.

Представник відповідача адвокат Юрченко В.В. просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзові.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в судовому розгляді, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 30 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості згідно з наданим банком розрахунком станом на 03 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 85 260,71 грн., яка складається: 46464,51 грн. - тіло кредиту; 8679,87 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25580,11 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 4036,22 грн. штраф (процентна складова).

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 30 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 серпня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також вони містять додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тому суд вбачає, що зазначені документи не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

На підставі викладеного суд приходить до висновку і про те, що до вказаних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд вважає , що надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру заборгованості банк, пославшись на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, включив у платіж за кредитом, згідно зі ставками, розміром та порядком нарахуванням, визначеними цими документами, заборгованість за пенею 25 580,11 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4036,22 грн. - штраф (процентна складова).

Суд вважає, що оскільки витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 серпня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку : 8679,87 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 25580,11 грн. заборгованості за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 4036,22 грн. штраф (процентна складова).

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

В частині позовних вимог щодо стягнення основної суми заборгованості (тіло кредиту) суд зазначає наступне.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банк визначив заборгованість за кредитом, з якої 46 464,51 грн. тіло кредиту.

Визначаючи заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує те, що згідно наявної в матеріалах виписки за картковим рахунком відповідач активно користувався кредитною картою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів.

Згідно довідки позивача (а.с. 12, т.2; а.с.12 т.3) відповідач неодноразово отримував картки. Так, 30.08.2011 року відповідач отримав картку № НОМЕР_1 зі строком дії до березня 2014року; 24.04.2014 року отримав картку № НОМЕР_2 зі строком дії до лютого 2018 року; 20.04.2016 року отримав картку № НОМЕР_3 зі строком дії до жовтня 2018 року; 06.02.2017 року отримав картку № НОМЕР_4 зі строком дії до травня 2019 року.

В той же час, слід зазначити, що укладений між сторонами кредитний договір від 30.08.2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку , що позивачем при зверненні до суду строк позовної давності не пропущено і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно розрахунку позивача, сума отриманих, але неповернених кредитних коштів станом на 03 квітня 2018 року без урахування нарахованих позивачем штрафних санкцій, становить 46 464,51 грн.

Оцінюючи пояснення відповідача в тій частині, що коштами за послугою «Миттєва розстрочка» він скористався лише один раз, а саме 04.03.2017 року на суму 3 177 грн., при цьому категорично заперечував, що користувався послугою «Миттєва розстрочка» в дати зазначені позивачем в виписці по рахункам, що факт отримання ним коштів за цією послугою не підтверджено належними доказами, а тому їх не потрібно включати в розрахунок заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного.

АТ КБ «ПриватБанк» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісом «Миттєва розстрочка». Відповідач за допомогою кредитної картки скористався даним сервісом.

Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, які згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі.

Як зазначено в письмових поясненнях банку, (а.с.10,т.3; а.с.195-200, т.2; а.с.2-5, т.3) і це підтверджується виписками про рух коштів, 04.03.2017 року відповідач додатково скористався сервісом банку «Миттєва розстрочка» та всю заборгованість по кредитній картці було переведено на умови миттєвої розстрочки. «Миттєва розстрочка» - це сервіс, який дозволяє погашати заборгованість рівними частинами, списання яких відбуватиметься один раз на місяць з кредитної картки.

Відповідно до п.2.7.6.1.2.4 Умов Клієнт доручає Банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті в кількості і розмір, зазначеному в кредитному договорі, який є невід`ємною частиною них Умов.

Згідно з п.2.7.6.2 Умов щомісячна комісія за користування сервісом "Миттєва розстрочка" вказана в розділі 2.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з п.2.7.6.4.1 Умов у разі списання регулярного платежу по сервісу Миттєва розстрочка з кредитних коштів, клієнт сплачує комісію карти в розмірі 4% від суми платежу Комісія картки регулюється п.2.1.1 діючих Умов та правил надання банківських послуг.

Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу Відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Отже, як вбачається з виписки по рахункам, 04.03.2017р., 25.03.2017р., 26.03.2017р., 04.04.2017р., 23.04.2017р., 25.04.2017р., 05.05.2017р. відповідач неодноразово скористався послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, відповідач "обнулив" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка", зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

З виписки по рахункам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги "Миттєва розстрочка".

Оскільки послуга "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є

тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Транзакцію щодо придбання товару 04.03.2017р. в торговій точці «Комфи» на суму 3 177 грн. відповідач не заперечує.

Після цього відповідач продовжив активно користуватися карткою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів. При цьому, крім сервісу «Миттєва розстрочка» відповідач також користувався сервісами банку «Оплата частинами» та «Страхування кредитного ліміту», а тому мав можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку та вчасно виявити транзакції, згоду на які, як він стверджує, не надавав. Проте, до звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості протягом тривалого часу відповідач з будь - якими запереченнями з цього приводу до банку не звертався.

З врахуванням положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд надавши оцінку зібраним у справі доказам, вбачає, що відповідачем в супереч положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог банку в цій частині та на спростування доказів, які були надані позивачем.

Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснювалося за рахунок овердрафту, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитно строкового кредиту.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) підлягають задоволенню в розмірі 46 464,51 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. Тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 960 грн. 29 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12,13, 76-82, 133, 141, 263-266 , 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_6 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) б/н від 30 серпня 2011 року у розмірі 46 464 ( сорок шість тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 51 коп. та судові витрати у розмірі 960 грн. 29 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 14.02.2020. Повний текст рішення складено 19.02.2020.

Суддя Попова В.О.