Справа № 635/876/18
Провадження № 2/635/1105/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Назаренко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Літінської Г.В.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

до Харківського районного суду Харківської області надійшов зазначений позов, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 31220,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 вересня 2016 року близько 20 год. в районі 522 км+280 м автошляху Київ-Харків-Довжанський на території селища Рогань Харківського району Харківської області стався наїзд автомобіля Фольксваген-Транспортер державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП її чоловік, ОСОБА_5 помер. Слідчим 06.09.2016 були внесені відповідні дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 286 КК України та проведене досудове розслідування у кримінальному провадження №0000941. Позивач вказує, що на підставі її заяви, слідчий долучив її до кримінального провадження як потерпілу. 27 вересня 2017 року після проведення досудового розслідування кримінальне провадження №0000941 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 184 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Позивач зазначає, що діями ОСОБА_3 їй нанесено матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у витратах на поховання, поміни та облаштування місця поховання, встановлення пам`ятника, які були здійснені за її рахунок. Загальна сума витрат встановить 31220,00 грн., які складаються з: ритуальні послуги (придбання одежі) - 4830,00 грн., поминальні обіди - 3800,00 грн+3800,00 грн.+1550,00 грн.=9150,00 грн., облаштування місця поховання -5000 грн., виготовлення пам`ятника -12240,00 грн.. Також позивач зазначає, що їй завдана моральна шкода, оскільки вона перенесла душевні потрясіння та переживання у зв`язку зі смертю чоловіка, який був люблячим, добрим, турботливим чоловіком та батьком. Крім того, вона зазнала душевних страждань, моральних переживань, які виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість їх повноцінного продовження, що є наслідком протиправної поведінки. Їй також було заподіяно психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характер її немайнових втрат, становить 250000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь. За вказаних обставин вона звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.

24 травня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позов ОСОБА_1 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі оскільки являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, крім того позивач не надав суду необхідних належних до допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки (дорожньо-транспортної пригоди), а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову, з наступних підстав. Зазначає, що дійсно, на підставі постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП України в Харківській області Шоста О.В. 06.09.2016 року було порушено кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000941, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з тих підстав, що «05.09.2016 року, близько 20 год. 00 хв. на автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» 522 км. + 200 м. на території селища Рогань, Харківського району Харківської області стався наїзд автомобіля «Фольксваген-Транспортер» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП Пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. В подальшому, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000941, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було закрито 27.09.2017 року постановою слідчого. Підставою для закриття стало відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. Вважає, що посилання в позові на те, що кримінальним правопорушенням позивачу завдано шкоду безпідставним, оскільки справу закрито відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК Україна, а саме встановлена відсутність події кримінального правопорушення. Вказує, що позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема, обґрунтував заподіяну їй моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їй моральної шкоди в сумі, яка становить 250000 грн., а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази які б свідчили про те, що позивач має право відшкодування шкоди. Також зазначає, що безпідставним є також посилання позивача на ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України оскільки в ході досудового слідства по кримінальному провадженню проведено автотехнічної експертизи № 776/17 від 18.09.2017 року та № 338/17 від 14.06.2017 року згідно яких в дорожній ситуації що склалося та при встановленій об`єктивній видимості пішохода водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування, і тому в його діях не має невідповідності вимогам ПДР України, які б с технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В діях пішохода ОСОБА_5 вбачаються невідповідності п.п. 4.4; 4.14 а), г) ПДР України. Проведені автотехнічні експертизи № 776/17 від 18.09.2017 року та № 338/17 від 14.06.2017 року, медико - криміналістична експертиза №528КЕ/1133/2016 від 06.03.2017 року наголошують на те, що ОСОБА_5 , знаходячись у середньому стані алкогольного сп`яніння свідомо порушуючи ПДР, скінчив життя самогубством. За вказаних підстав просить відмовити у задоволенні позову.

13 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що посилання відповідача на те, що кримінальне провадження № 0000941 від 06.03.2016 зареєстроване в ЄРДР за ч. ст. 286 КК України закрито відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України, тобто за відсутністю події кримінального правопорушення, безпідставне оскільки згідно постанови про закриття кримінального провадження від 27.09.2017, копію якого вона надала суду, встановлено, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000941 від 06.09.2016 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія транспортного засобу ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Посилання відповідача на висновки автотехнічних експертиз № 776/17 від 18.09.2017, 338/17 від 14.06.2017 та медико-криміналістична експертиза № 528КЕМ133/2016 від 06.03.2017 про те що вони наголошують, що ОСОБА_5 перебуваючи у середньому стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушив вимоги ПДР та скінчив життя самогубством необґрунтовані, оскільки до відзиву, в порушенні вимог ст. 178 ЦПК України, не додані докази, а саме висновки вказаних експертиз, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача.

12 вересня 2018 року відповідач надав суду заперечення, відповідно до яких зазначає, що

вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за обставин що виникли в даних правовідносинах, а саме, де відповідачем не порушено права інших осіб в тому числі і позивача, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача, що є неприпустимим відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України. Позивач не надала належних та допустимих доказів які б свідчили про те, що він має право відшкодування шкоди, оскільки потрапляє до кола вказаних осіб. Вважає, що посилання в відповіді на відзив на те, що відповідачем не надані висновки автотехнічних експертизи № 776/17 від 18.09.2017 року та № 338/17 від 14.06.2017 року, медико - криміналістичної експертизи № 528КЕ/1133/2016 від 06.03.2017 року є безпідставними, оскільки на них ґрунтується постанова про закриття кримінального провадження. Крім того, відповідач ОСОБА_3 в матеріалах вказаного кримінального провадження мав статус свідка якому не надано процесуального права знайомитися з матеріалами справи, а тим більше витребувати копії документів. На його думку позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема. Судово-психологічна експертиза моральної шкоди за час досудового слідства не проведена.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення, аналогічні вищенаведеним.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши сторони, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у позові, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

05 вересня 2016 року близько 20 години в районі 522 км + 280 м автошляху «Київ- Харків-Довжанський», на території селища Рогань, Харківського району Харківської області стався наїзд автомобіля «Фольксваген-Транспортер» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Із постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції О.В.Шоста про закриття провадження від 27 вересня 2017 року вбачається, що проведеним досудовим слідством було встановлено, що подія трапилася в темну пору діб на неосвітленій ділянці дороги, яка має уклін (спуск в напряму руху автомобіля). Пішохід ОСОБА_5 перед пригодою знаходився на проїжджій частині - в місті де заборонено знаходитись пішоходам, та був розташований спиною до травмуючого транспортного засобу. В зв`язку з обмеженою видимістю пішохода в світлі фар автомобіля «Фольксваген», водій Воробйов 1.1, був позбавлений технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 .

Висновками автотехнічних експертиз №776/17 від 18.09.2017 та №388/17 від 14.06.2017, згідно яких, в дорожній ситуації, що склалася та при встановленій об`єктивній видимості пішохода, водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом застосуванню екстреного гальмування, і тому в його діях не має невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В діях пішохода ОСОБА_5 вбачаються невідповідності п.п. 4.4; 4.14 а), ґ) ПДР України:

п.4.4 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

п.4.14 а) Пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

п.4.14 ґ) Пішоходам забороняється затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов?язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП, та наслідками, що настали.

Висновком комплексної судово-медичної, автотехнічної та медико- криміналістичної експертизи №528-КЕ/1133/2016 від 06.03.2017, згідно якого в момент первинного контакту транспортного засобу та пішохода, останній перебував у вертикальному положенні та був звернений до транспортного засобу переважно задньою частиною тіла. На момент смерті потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння (в крові трупа виявлено етиловий спирт в кількості 2,43%, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння для живих осіб).

Оскільки, проведеним досудовим слідством, будь-яких порушень Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_3 встановлено не було, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000941 від 06 вересня 2016 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 30.11.1990 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З врахуванням вищезазначеного, відповідач має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 31220,00 грн., яка підтверджена наданими суду позивачем доказами.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступного.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, яка керували джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини, але при цьому суд наголошує, що в тому, що загиблий знехтував правилами дорожнього руху, перебував у нетверезому стані, вини водія ОСОБА_3 немає. Зважаючи на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості, матеріального становища позивача та відповідача, наявності необережних дій загиблого ОСОБА_5 , сума 250000,000 грн. на думку суду є завищено ю.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка позивача. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача та з урахуванням особи відповідача та обставин, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, та дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2019 року в справі № 352/342/17.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 31220 (тридцять одна тисяча двісті двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятьдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ;

відповідач- ОСОБА_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ;

представник відповідача - ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 03 вересня 2020 року.

Суддя О.В.Назаренко