Провадження № 2/522/4470/20
Справа № 947/4643/20
03 вересня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач 04.03.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 108305,08 грн. та судових витрат.
Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 16-17 квітня 2019 року він переказав відповідачці 107240 грн., що є еквівалентом 4000 доларів США на рахунок, реквізити якого вказала відповідачка.
Після цього, ОСОБА_2 написала на ім`я позивача розписку з підтвердженням отриманої суми грошових коштів в борг, в якій забов`язалась повернути борг до 31.10.2019 року, однак не виконала своїх зобов`язань та відмовляється повернути позичені кошти.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Літвінової І.А. від 06.04.2020 року позов передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою від 27.04.2020 року була залишена без руху.
Після усунення недоліків, ухвалою від 05.05.2020 року відкрито спрощене провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 02.07.2020 року.
02.07.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання перенесено на 03.08.2020 року.
03.08.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання перенесено на 03.09.2020 року.
У судове засідання 03.09.2020 року сторони не зв`явилися, викликані. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити повністю, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням поважних причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16.04.2019 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) в простій письмовій формі було укладено договір позики, про що 16.04.2020 року складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 4000 доларів США та зобов`язалась повернути гроші в строк до 31.10.2019 року.
Оригінал розписки оглянуто судом в судовому засіданні.
Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Оскільки позивач надав ОСОБА_2 позику у розмірі 107240 грн, що еквівалентно 4000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_2 триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на день ухвалення рішення складає 110560 грн., як еквівалент 4000 доларів США станом на 03.09.2020 року по курсу НБУ 27,64 грн. за один долар США.
Крім того, вказаною правовою позицією визначено, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Установивши, що свій обов`язок повернути аванс позивачці відповідачка не виконала, апеляційний суд обґрунтовано стягнув з останньої 3 % річних від простроченої суми.
Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.
У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
Отже, наразі, немає необхідності стягнення на користь ОСОБА_1 інфляційних нарахувань, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування судом еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Таким чином, у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за договором позики, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню позичені кошти в розмірі 110560 грн., а також три проценти річних від простроченої суми боргу, які, відповідно до наданого позивачем та не оспореного відповідачем розрахунку, складають 1065,08 грн.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1083,10 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 30.04.2020 року на зазначену суму.
Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні повністю, суд стягує сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на повну суму.
Крім того, позивач поніс додаткові витрати по оплаті отриманої правової допомогу на суму 6550 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги №4 від 24.02.2020 року між адвокатом Непомнящою Л.Б. та ОСОБА_1 ; квитанцією №4 від 24.02.2020 року на суму 6550 грн.; додатковим договором №4-а від 24.02.2020 року щодо видів надання правової допомоги; актом надання правничої допомоги від 24.02.2020 року.
Враховуючи те, що порядок визначення суми та порядок виплати зазначених витрат на оплату правової допомоги відповідає вимогам ст.. 137 ЦПК України, позовні вимоги задоволені, суд стягує суму витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем з відповідача.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 110560 (сто десять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 4000 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) три процента річних від простроченої суми в розмірі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять) гривень 08 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1083 (одна тисяча вісімдесят три) гривні 10 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 6550 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 07.09.2020 року.
Суддя В.Я.Бондар