СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3737/20

пр. № 2/759/3237/20

07 вересня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Величко Т.О.,

при секретарі Штанько В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

27.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2011 року, він є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 його колишня дружина. в шлюбі з нею він перебував з 28.10.2014 року, рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 20.01.2020 року шлюб між ними розірвано, вказане рішення суду набрало чинності. Крім того зазначав, що з 2017 року відповідачка за вказаною адресою не проживає, що підтверджується тим, що вказана квартира в даний час перебуває в оренді в Управління державної охорони України, витрат по утриманню квартири не несе, її особистих речей в квартирі не має, фактичне місце проживання відповідачки не відоме. Позивач вказував, що оскільки відповідачка довгий час у спірній квартрі не проживає без поважних причин, самовільно покинула квартиру, не сплачує комунальні послуги та не утримує квартиру, просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування нею.

27.02.2020 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Величко Т.О.28.02.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній справі та призначене підготовче судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

Відповідачка до суду не з"явилась, про судові засідання повідомлялась належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення повісток, які повернулись на адресу суду із особистим підписом відповідачки. Надала суду відзив на позов, проти позову заперечувала та вказувала, що 28.10.2014 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем, 30.12.2014 року позивач зареєстрував її у кв. АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2011 року. У період з 2014 по 2015 року вони разом з позивачем проживали за вказаною адресою однією сім"єю, спільною працею та за спільні грошові кошти ними були проведені ремонтні роботи, за час шлюбу зазначена квартира істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. З 27.01.2017 року і по теперішній час вказану квартиру позивач передав в оренду Управлінню державної охорони України для проживання в ній військовослужбовця, у зв"язку з чим ні вона, ні позивач не проживають у вказаній квартирі. Рішенням Святошинського райсуду м.Києва від 20.01.2020 року шлюб між ними було відмовлено. У задоволенні позову просила відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 06.01.2011 року належить позивачу ОСОБА_1 , даний договір зареєстрований в БТІ м.Києва (а.с.10-11).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 28.10.2014 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).Також судом встановлено. що відповідно до рішення Святошинського райсуду м.Києва від 20.01.2020 року шлюб між сторонами розірвано, вказане рішення суду набрало чинності (а.с.14).

Згідно договору оренди жилого приміщення від 27.01.2017 року та додатковими угодами, квартира АДРЕСА_1 передана позивачем ОСОБА_1 в оренду Управлінню державної охорони України для проживання військовослужбовця ОСОБА_3 та членів його сім"ї (а.с.15 -28).

Судом встановлено, що відповідачка не надала суду докази, а також не повідомила про підстави звільнення від доказування, що особисто їй чинилися перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За містом ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного ріие тая суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користувгння житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації

Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки відповідачка, втратила право користування цим жилим приміщенням після того як залишила квартиру. Реєстрація відповідачки у квартирі на даний час чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, в зв`язку з чим права підлягають захисту в судовому порядку, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ,ст.ст. ст.ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 263-265, 268-280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 319, 321, 391, 405, 406 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Луганськ Луганської області, платника податків НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим примішенням - квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві властності ОСОБА_1 , код платника податків НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , платника податків НОМЕР_1 , проживаючої за адресою. АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , код платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарга на рішення суду протягом 30 днів з часу його проголошення.

Суддя Т.О. Величко