справа № 399/281/18
провадження № 2/399/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуюча - суддя Шуліка О.О.

за участю секретаря Бобрик І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання додаткових угод до договору оренди землі недійсними,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Верес», згідно якого прохала суд визнати недійсною додаткову угоду від 20.02.2009 року до договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Верес» і ОСОБА_1 , який зареєстровано 16.12.2005 року Онуфріївським відділом Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру». Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 15 листопада 2013 року до договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Верес» і ОСОБА_1 , який зареєстровано 16.12.2005 року Онуфріївським відділом Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру».

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0158 площею 12,30 гектарів, розташована на території Василівської сільської ради, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 548620. У 2005 році між ОСОБА_1 та ТОВ «Верес» укладеного договір оренди землі, який зареєстрований в Онуфріївському відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 16.12.2005 року. Відповідно до п.3.1 Договору в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. У листопаді 2015 року позивачу стало відомо про наявність додаткової угоди від 20.02.2009 року, яка була зареєстрована у Світловодському міськрайвідділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 26.03.2009 року за № 05, за умовами якої дія договору продовжена на 10 років з моменту Державної реєстрації Додаткової Угоди, тобто до 26.03.2019 року. Проте, вказану додаткову угоду ОСОБА_1 не підписувала і наміру на продовження строку дії Договору не мала. Зважаючи на незначний строк продовження дії договору заяв про підробку підпису до правоохоронних органів і позовів про визнання даної додаткової угоди недійсною ОСОБА_1 не подавала вирішила дочекатися 2019 року. З метою недопущення повторного підроблення документів, позивач вирішити завчасно переконатися, що за даними ТОВ «Верес» договір діє до 26.03.2019 року. У зв`язку з чим, адвокатом Потребою С.М. 10.07.2017 року було направлено відповідний запит до ТОВ «Верес», у відповідь на який листом останній вказав, що договір є чинним до 31 грудня 2019 року. З огляду на наведене, позивач повідомила ТОВ Верес про своє небажання поновлювати договір на новий строк, на що ТОВ «Верес» в листі зазначило, що договір оренди буде припинено згідно з його умовами та чинним законодавством в Україні у 2019 році. Після цього, при отриманні 9.11.2017 року орендної плати у Філії ТОВ «Верес» у смт. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області позивачу стало відомо про наявність ще однієї додаткової угоди до договору, згідно якої строк дії договору продовжено до 2027 року, нібито підписана особисто ОСОБА_1 . У відповідь на адвокатський запит листом ТОВ Верес надало копію вказаної додаткової угоди № 1 від 15.11.2013 року, право оренди за якою 21.09.2017 року було зареєстровано державним реєстратором Момот М.В. Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області отже строк дії договору було продовжено ще на 10 років, тобто до 21.09.2027 року. Тому вважає, що додаткова угода від 20.02.2009 року і додаткова угода № 1 від 15.11.2013 року до договору мають бути визнані недійсними, оскільки волевиявлення на укладенні даних додаткових угод ОСОБА_1 не мала і підпису на них не вчиняла.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2018 року позов залишено без руху.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.05.2018 року відкрито провадження у справі.

1.06.2018 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву.

Відзив мотивував тим, що відповідності до змісту ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Законодавець зазначає (статті 210, 638 та 792 Цивільного кодексу України, статті 15-17 та 19 Закону «Про оренду землі»), що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно з вимогами частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Законодавчими нормами (частина 1 статті 210, частина 3 статті 640 Цивільного кодексу України (аналогія закону), частина друга статті 14, стаття 17 Закону України «Про оренду землі» тощо) передбачено, що договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації. Акцентуємо увагу шановного суду на тій обставині, що під час державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі, підписаної сторонами (їх уповноваженими представниками), представник державного реєстраційного органу зобов`язаний перевірити особу заявника, дієздатність. У нашому випадку, коли договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію, можна дійти висновку про те, що повноваження сторін (у т.ч. їх представників) були належним чином перевірені. Згідно з чинним законодавством України (преамбула чинного на даний час Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-1У із змінами та доповненнями), така державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень «спрямована на забезпечення визнання та захисту державою таких прав» (їх припинення тощо).

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12.06.2018 року по справі призначено судово - почеркознавчу експертизу.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 16 від 28 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з усуненням обставин, що унеможливлювали проведення автоматизованого розподілу судової справи зокрема, Указу Президента України від 17.10.2019 року № 760/2019, наказів в.о. голови Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2019 року № 72-к, від 28.10.2019 року № 85-к, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 399/281/18 провадження № 2/399/14/19.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2019 року дану справу передано на розгляд судді Шуліці О.О.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 1.11.2019 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу та призначено до розгляду.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2019 року відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

13.02.2020 року представником відповідача надано заяву про застосування строків позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шулік О.Й. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також прохала їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові та додаткових поясненнях.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ ВЕРЕС - Нижник В.В. заперечував проти позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 12,30 га, розташована на території Василівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0158, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі розпорядження Онуфріївської райдержадміністрації ради народних депутатів від 10.06.2002 року.

Згідно договору оренди землі ОСОБА_1 надала ТОВ «Верес» в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно додаткової угоди від 20.02.2009 року до договору оренди землі № 13 від 16.12.2005 року встановлено, що сторонами внесено зміни до договору оренди землі № 13 від 16.12.2005 року, а саме продовжено на 10 років укладеного договір з моменту державної реєстрації додаткової угоди. Після закінчення договору оренди землі має переважне право поновити його на новий строк.

Додаткова угода від 20.02.2009 року зареєстрована у Світловодському міськрайвідділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 26.03.2009 року за № 05.

Додатковою угодою № 1 від 15.11.2013 року внесено зміни до розділу 3 договору, а саме строк дії договору складає 10 років, рахуючи з дати реєстрації цієї додаткової угоди.

Додаткова угода № 1 від 15.11.2013 року зареєстрована 21.09.2017 року державним реєстратором Момот М.В. Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області.

Відповідно до ч.1ст.316 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Пленум), зокрема п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо).

З вищезазначеного убачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У силу положень цієї статті Закону акт приймання-передачі об`єкта оренди виступає невід`ємною частиною договору оренди.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України)

Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Згідно ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до вимоги, встановленої ч.3ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Виходячи з викладеного, правочин, як вольова дія, являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Таким чином, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Крім того, волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України.

Згідно висновку № 168 від 26.07.2018 року судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи № 399/281/18 встановлено, що підпис розташований у розділі «орендодавець» у додатковій угоді від 20.02.2009 року до договору оренди землі від 25.02.2005 року зареєстрованого під №13 від 16.12.2005 року з позначкою «примірник №1» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис розташований у розділі «орендодавець» у додатковій угоді від 20.02.2009 року до договору оренди землі від 25.02.2005 року зареєстрованого під №13 від 16.12.2005 року з позначкою «примірник №2» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Відповісти на питання: «чи виконано підпис в додатковій угоді № 1 від 15.11.2013 року до договору оренди землі від 25.02.2005 року, укладеного між товариством з обмежоною відповідальністю «Верес» та ОСОБА_1 в графі «Орендодавець», самою ОСОБА_1 чи іншою особою?» не представляється можливим, у зв`язку з тим, що при порівнянні досліджувального підпису зі зразками ймовірного виконавця підпису, не було виявлено такої сукупності ознак, яка б дозволила судити в категоричній або вірогідній формі про наявність чи відсутність тотожності.Відповісти на питання: «чи виконано підпис в додатковій угоді № 1 від 15.11.2013 року до договору оренди землі від 25.02.2005 року, укладеного між товариством з обмежоною відповідальністю «Верес» та ОСОБА_1 в графі «Орендодавець», самою ОСОБА_1 чи іншою особою?» не представляється можливим, у зв`язку з тим, що при порівнянні досліджувального підпису зі зразками ймовірного виконавця підпису, не було виявлено такої сукупності ознак, яка б дозволила судити в категоричній або вірогідній формі про наявність чи відсутність тотожності.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертних та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5(далі - Науково-методичні рекомендації), основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

Експертне дослідження у справі проведене у відповідності до вимог Закону України «Про судову експертизу» кваліфікованим судовим експертом, завідувачем сектору технічного дослідження документів та почерку відділу криміналістичних видів досліджень Кіровоградського НДЕКЦ МВС України Ткаченко І.С. , яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової експертизи за експертною спеціальністю: 1.1 «Дослідження почерку і підписів» (свідоцтво № 9226, видане рішенням ЕКК МВС України 16.05.2009 року, свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта № 725, видане ЕКК МВС України 16.05.2014 року), стаж експертної роботи з 2009 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 26.07.2018 року містить докладний опис проведеного дослідження та обгрунтовані, чіткі висновки з поставленого питання та питання, вирішеного в порядку експертної ініціативи.

На підставі викладеного, враховуючи, що експертиза у справі була призначена та проведена з додержанням вимог Цивільного процесуального кодексу України та «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженихнаказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5(з наступними змінами), суд оцінює висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14.09.2018 року №155 як такий, що відповідає вимогам закону, та є належним і допустимим доказом по справі.

Судом встановлено, що спірна додаткова угода від 20.02.2009 до договору оренди землі, яка зареєстрована, однак ОСОБА_1 не підписувалась, тобто є зареєстрованою, однак не відповідає чинному законодавству, оскільки укладена без волевиявлення власника землі, а тому має бути визнана недійсною.

Підстави для застосування вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмови у позові відсутні, оскільки відповідачем не доведено про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як з позовом вона звернулась 2018, а про спірну додаткову угоду дізналась лише в 2013 році.

Доводи представника відповідача про те, що позивач знала про спірну додаткову угоду, оскільки підписувала її особисто, спростовуються дослідженим висновком експерта.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксована умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Доводи представника позивача проте, що позивачка не могла підписувати додаткову угоду, оскільки відповідно наданої нею в підготовчому судовому засіданні як доказ лист, що позивачка перебувала на лікуванні в міському комунальному лікувально - профілактичному закладі міської лікарні № 1 у м. Олександрія в офтальмологічному відділенні з 12.11.2013 року по 19.11.2013 рік, а також в судовому засіданні позивач зазначили, що позивачці в цей період робили операцію катаракта, тобто не спростовано належними засобами доказування заперечення представника відповідача, що представник ТОВ «ВЕРЕС» підписував додаткову угоду з позивачкою у лікарні, а саме те, що її стан хвороби заважав би їй у підписані даної угоди у лікарні.

Крім того, не може бути прийнятий до уваги як належний та допустимий доказ лист міського комунально лікувально - профілактичного закладу міської лікарні № 1 у м. Олександрія, оскільки додаткову угоду до договору оренди землі від 16.12.2005, зареєстровано 21.09.2017 року державним реєстратором Момот М.В. Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області.

Щодо проведення повторної експертизи, щодо визначення належності підпису в додатковій угоді № 1 від 15.11.2013 року представник позивача не погодилася, вважала достатнім доказом висновку експерта №№ 168 від 26.07.2018 року.

З приводу переписки адвокатом Потребою С.М. та відповідачем наданої як доказ про те, що угода не була укладена, оскільки відповідач начебто не знав про укладену додаткову угоду між сторонами та в листі він зобов`язувався повернути земельну ділянку по закінченню дії договору та збору врожаю, але згодом надіслав на адресу позивача копію додаткової угоди, про яку як зазначає представник позивача позивач не знала, то суд вважає, це припущенням, оскільки відповідач не надавав би позивачу копію зазначеного договору, який зареєстрований у порядку, встановленому законом, також дане твердження спростовується тим, що позивач не зверталась з даним приводом до правоохоронних органів з приводу підробки документів, що також було підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Таким чином судом, на підставі оцінки зібраних по справі доказам в цілому, так і кожного доказу окремо, не було встановлено порушення права позивача по справі ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки вільно володіти, користуватися та розпоряджатися нею на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, як на момент укладення спірної додаткової угоди від 15.11.2013 року до договору оренди землі від № 13 від 16.12.2005 року, так і на дату звернення позивача до суду 17.04.2018 року, тому в цій частині необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 353-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання додаткових угод до договору оренди землі недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсною додаткову угоду від 20.02.2009 року до договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Верес» і ОСОБА_1 , який зареєстровано 16.12.2005 року Онуфріївським відділом Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи,якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕС», юридична адреса: м. Київ, вул. Петропавлівська, буд. 15;

Представник відповідача: Нижник Віталій Васильович, юридична адреса: Полтавська область, м. Кременчук, вул.. Першотравнева, буд. 39.

Повний текст рішення виготовлено 18.02.2020 року.

Суддя О.О. Шуліка