Провадження № 2/522/348/20
19 лютого 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Донцова Д.Ю.,
за участі секретаря судового засідання - Скибінської Є.С.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
До Приморського районного суду м. Одеси 09.07.2019 року звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначається, що 27.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, у шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, подружні відносини між сторонами припинились з березня 2019 року, спільне господарство на день подання позову не ведеться, спору про поділ майна та щодо проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 з матір`ю немає.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб, стягнути з відповідача кошти на утримання малолітньої дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути кошти на утримання позивача у сумі 500,00 грн. до досягнення дитиною трьох років.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду від 10.10.2019 року суддя Донцов Д.Ю. на підставі розпорядження керівника апарату суду №1929/19 від 02.10.2019 року та повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, прийняв справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просила провести судове засідання за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складання цього судового рішення є 19.02.2020 року.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27.01.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.04.2018 року, відповідний актовий запис №132.
Від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 31.06.2018 року, відповідний актовий запис №370.
З позовної заяви вбачається, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2019 року, спільне господарство не ведеться. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінації» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
При дослідженні фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам сторін.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про розірвання шлюбу та наявність підстав для її задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини.
У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Окрім того, ч. 3 ст. 184 СК України встановлено, що безспірною є вимога про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 09.07.2019 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи проживання малолітньої доньки разом з матір`ю, відсутність доказів, які б підтверджували наявність у відповідача обставин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дружині, з якою проживає дитина до досягнення останньою 3 років, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення коштів на утримання ОСОБА_1 у сумі 500,00 грн. до досягнення малолітньою ОСОБА_3 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, судом встановлено, що за подання позовної заяви про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Окрім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, враховуючи заявлення позивачем двох вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та позивача до досягнення дитиною 3-х років, судовий збір у розмірі 1681,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354, ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27.01.2018 року, актовий запис №132 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду (з 09.07.2019 року), та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня звернення до суду (з 09.07.2019 року) та до досягнення ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок на користь держави.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 19.02.2020 року.
Суддя Д.Ю. Донцов