Справа № 653/3716/19
Провадження № 2/653/115/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

12 лютого 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З 30 січня 1991 року в його будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є його пасинком. Зазначає, що у 2014 році відповідач пішов з сім`ї та виїхав в невідомому напрямку. З цього часу відповідач не проживає у будинку, не спілкується, зв`язок з ним відсутній. Фактичне місце проживання відповідача йому не відоме. Вказує, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у його будинку, він вимушений нести більші витрати за комунальні послуги, що спричиняє йому незручності.

У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення, пояснив, що відповідач у будинку не проживає близько п`ятнадцяти років та його місцезнаходження не відоме. Проти проведення заочного розгляду справи та постановлення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач - ОСОБА_2 , належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22 грудня 2016 року № НВІ 777976.

Згідно відповіді виконавчого комітету Генічеської міської ради від 24 жовтня 2019 року № 02-02-20-07/1714 та копії будинкової книги, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30 січня 1991 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , пояснив, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає близько 13 років.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак близько тринадцяти років без поважних причин за вказаною адресою не проживає.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідач - ОСОБА_2 не проживає в будинку, який належить позивачу без поважних причин більше одного року, а саме близько 13 років, не цікавляться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом та призводить до необхідності сплати додаткових коштів за комунальні послуги, позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 280, 282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 14 лютого 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова