Справа № 128/2761/19
УХВАЛА

20 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Славич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, визначено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.12.2019 року, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 20.02.2020 року сторони не зявилися, відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду, до початку розгляду справи по суті, надав суду письмову заяву, в якій просив надати строк для примирення тривалістю один місяць місяців, вказав, що із позивачкою вони не проживають разом (а.с. 56). Позивачка ОСОБА_1 разом із матеріалами позову подала заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просила позов задоволити, шлюб розірвати та заперечувала щодо надання строку на примирення (а.с. 9).

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд з огляду на обставини даної конкретної справи, з огляду на наявність малолітньої дитини, подані сторонами заяви, в яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу та заперечує щодо надання строку на примирення, а відповідач подав заяву про надання такого строку, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що подала відповідну заяву. В позовній заяві вказує на те, що із відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, спроби примирення в минулому позитивних результатів не принесли. Відповідач у своїй заяві про надання строку на примирення також підтвердив факт не проживання із позивачкою. Слід також зауважити і той факт, що справа перебуває у провадженні суду з 05.11.2019 року, відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви із додатками, через його неявку до суду в судові засідання неодноразово відкладалися, і за увесь цей час відповідачем не було вчинено жодних дій спрямованих на примирення із позивачкою, позивачкою не було подано до суду жодної заяви з цього приводу. А тому, суд приходить до висновку, що подана відповідачем заява про надання строку на примирення із позивачкою є ніщо іншим, як спроба затягнення розгляду справи та зловживання своїми процесуальними правами. З огляду на зазначене, суд вважає, що заява відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення не підлягає задоволенню.

На підставі викладених мотивів та норм права, керуючись ст.ст. 222, 240, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.П. Шевчук