Постанова
Іменем України

02 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 235/6761/17
провадження № 61-41392св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,
відповідачі: Міністерство оборони України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України,
третя особа військова частина польова пошта НОМЕР_1 ,
за участі Красноармійської місцевої прокуратури,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства оборони України, яка підписана представником Вельмою Ігорем Олександровичем, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року у складі судді: Філь О. Є. та постанову апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Азевича В. Б., Тимченко О. О.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє від імені малолітнього ОСОБА_3 , звернулася з позовом до Міністерства оборони України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення компенсації моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько якого ОСОБА_4 був учасником бойових дій, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від захворювання, отриманого у зоні АТО. Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок виконання ним обов`язків військової служби. Внаслідок смерті ОСОБА_4 їх спільний син зазнав моральної шкоди та психологічної травми, також порушено право сина на батьківське піклування.

Позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у порушенні права на охорону здоров`я та медичну допомогу військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачених частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внаслідок чого останній 13 грудня 2016 року помер від захворювання, отриманого у зоні АТО;
стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє від імені малолітнього ОСОБА_3 , задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України як органу державної влади, яка виразилася у порушенні права на охорону здоров`я та медичну допомогу військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачених частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внаслідок чого останній 13 грудня 2016 року помер від захворювання, отриманого у зоні АТО.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень шляхом безспірного списання вказаних коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року по цивільній справі № 235/1434/17 за позовом ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Міністерства оборони України, третя особа Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , про відшкодування моральної шкоди в зв`язку зі смертю військовослужбовця встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 сержант ОСОБА_4 помер в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть причиною смерті є: легенева недостатність, субтотальна пневмонія, змінливий перикардит. Відповідно до акта проведення службового розслідування по факту смерті сержанта ОСОБА_4 , затвердженого ТВО командира військової частини п/п НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року, сержант ОСОБА_4 23 листопада 2016 року звернувся до командира з проханням відпустити його у звільнення в місто Бахмут. В.о. командира відпустив його у звільнення в м. Бахмут. Скарг на стан здоров`я з боку сержанта не було, хворим не виглядав. Задовільний стан здоров`я сержанта ОСОБА_4 підтверджується поясненнями начальника медичної служби, санітарного інструктора, співслужбовців. 24 листопада 2016 року начальник медичної служби вч п/п НОМЕР_1 повідомив в телефонному режимі, що сержант ОСОБА_4 був терміново госпіталізований з лікарні міста Покровськ в тяжкому стані в Військово-медичний клінічний центр Північного району вч НОМЕР_2 з підозрою на пневмонію. Заступник командира реактивного артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення пропонує вважати смерть сержанта ОСОБА_4 такою, що сталося під час виконання обов`язків військової служби, згідно контракту, наданого на виконання ухвали апеляційного суду, вбачається, що загиблий ОСОБА_4 уклав його саме з Міністерством оборони України. В судовому засіданні за клопотанням представника Красноармійської місцевої прокуратури, який вступив у справу в порядку статті 56 ЦПК України, були досліджені матеріали цивільної справи № 235/1434/17, зокрема, копія контракту, з якого вбачається, що ОСОБА_4 уклав його саме з Міністерством оборони України, витяг з протоколу засідання Військово-Лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військо службовців, згідно якому встановлений причинний зв`язок між захворюванням ОСОБА_4 , яке спричинило смерть останнього, та проходженням ним військової служби за контрактом у збройних силах України.

Суд першої інстанції вказав, що протиправна бездіяльність Міністерства оборони України, з яким ОСОБА_4 уклав контракт, і який є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, виразилась в незабезпеченні створення сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_4 . Внаслідок смерті ОСОБА_4 , малолітньому ОСОБА_2 завдано моральної шкоду, а саме: загибель батька викликала у нього моральні страждання, відобразилась на його душевному стані, оскільки дитина позбавлена батьківського піклування, що негативно впливає на її психічний стан, зміну звичайного укладу життя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року Апеляційну скаргу Міністерства оборони України та апеляційну скаргу Держави Україна в особі Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Міністерства оборони України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , в частині визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України відмовлено.

В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Зазначеною нормою матеріального закону презюмується наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи з аналізу наведеної норми матеріального закону окремого встановлення наявності вини шляхом визнання бездіяльності неправомірною не потребується, а тому підстав для задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України у суду не було. Постановлене судом рішення в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи в цій частині додержані.При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди малолітньому ОСОБА_2 , спричиненої смертю його батька, в грошовому еквіваленті, суд першої інстанції врахував глибину душевних страждань дитини, тривалість таких страждань, позбавлення дитини батьківського піклування та турботи та, дотримуючись принципів розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір такого відшкодування у 100 000 грн.

Аргументи учасників справи

У липні 2018 року Міністерство оборони України подало касаційну скаргу, яка підписана представником Вельмою І. О., в якій просило оскаржені рішення скасувати в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позивних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди. При цьому, посилалося на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що у випадку смерті ОСОБА_4 , відсутні будь-які протиправні дії (бездіяльність) як посадових осіб військової частини НОМЕР_1 так і Міністерства оборони України, а захворювання ОСОБА_4 не пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. оскільки до моменту вибуття у звільнення у м. Бахмут, скарг на стан здоров`я останнього не було. Стосовно посилань судів на рішення апеляційного суду Донецької області від 22 листопада 2017 року по справі № 235/1434/17 вказується, що судом апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції з тих мотивів, що до участі у справі не було залучено належного відповідача.

Аналіз доводів та вимог касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задавлених позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року: відкрито касаційне провадження у справі; в задоволенні заяви Міністерства оборони України про зупинення виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2019 року взадоволенні клопотання Міністерства оборони України, яке підписане представником Вельмою І. О., про зупинення виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року відмовлено.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року: в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про участь в судовому засіданні відмовлено; призначено справу до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що наказом від 09 вересня 2016 року № 269 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_4 , який прибув з Покровсько-Селідовського об`єднаного міського військового комісаріату м. Красноармійськ Донецької області, призначено наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 вересня 2016 року №92-РС на посаду командира відділення управління командира батареї 4 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з 09 вересня 2016 року зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та з 09 вересня 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. В період з 01 січня 2015 року по 04 вересня 2015 року ОСОБА_4 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 сержант ОСОБА_4 помер в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть причиною смерті є: легенева недостатність, субтотальна пневмонія, змінливий перикардит.

Відповідно до акту проведення службового розслідування по факту смерті сержанта ОСОБА_4 , затвердженого ТВО командира військової частини п/п НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року, сержант ОСОБА_4 23 листопада 2016 року звернувся до командира з проханням відпустити його у звільнення в місто Бахмут. В.о. командира відпустив його у звільнення в м. Бахмут. Скарг на стан здоров`я з боку сержанта не було, хворим не виглядав. Задовільний стан здоров`я сержанта ОСОБА_4 підтверджується поясненнями начальника медичної служби, санітарного інструктора, співслужбовців. 24 листопада 2016 року начальник медичної служби вч п/п НОМЕР_1 повідомив в телефонному режимі, що сержант ОСОБА_4 був терміново госпіталізований з лікарні міста Покровськ в тяжкому стані в Військово-медичний клінічний центр Північного району вч НОМЕР_2 з підозрою на пневмонію. Заступник командира реактивного артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення пропонує вважати смерть сержанта ОСОБА_4 такою, що сталося під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до наказу № 1885 від 19 грудня 2016 року «Про підсумки службового розслідування по факту смерті сержанта ОСОБА_4 » він знаходився під динамічним наглядом з 2016 року. Під час проходження військової служби за медичною допомогою, до медичного пункту медичної роти не звертався, скарг на здоров`я не виявляв. Діагноз: здоровий.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Аналіз положень статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Проте суди не встановили, а позивач не обґрунтувала, протиправність дій Міністерства оборони України, наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і діями Міністерства оборони України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України. Оскільки відсутні умови необхідні для компенсації моральної шкоди та з урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення в оскарженій частині підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, судові рішення в оскарженій частині скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400 та 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України, яка підписана представником Вельмою Ігорем Олександровичем, задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Міністерства оборони України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 100 000 грн скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Міністерства оборони України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 100 000 грнвідмовити.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2018 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук