МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/404/17
Провадження № 22-ц/812/398/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка дії від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2019 року, постановлену суддею Селіщевою Л.І., в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2019 року ОСОБА_4 через свого представника адвоката Колесник Ю.В. звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_2 у вигляді арешту на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.05.2017 року, запропонувавши позивачу змінити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на інше майно боржника, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2017 року з метою забезпечення позову накладено арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка на той момент належала відповідачці. Однак, інформація про арешт зазначеної квартири вчасно не була направлена до Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради для внесення відповідних відомостей в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

31 травня 2017 року заявниця ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені недієздатної ОСОБА_1 уклала з відповідачкою ОСОБА_5 договір купівлі продажу, за яким вони придбали зазначену квартиру.

На теперішній час їй стало відомо про відповідний запис про арешт Ѕ частини квартири, яка на сьогодні належить недієздатній ОСОБА_1 (2/3 часток) та ОСОБА_4 (1/3) і які до правовідносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ніякого відношення не мають.

Разом з цим, в якості забезпечення позову можливо накласти арешт на інше майно боржника ОСОБА_5 , що більше відповідає розміру боргового зобов`язання відповідачки 65005,36 грн. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_5 належить 1/3 квартири АДРЕСА_3 .

Посилаючись на викладене, та на порушення їх прав як добросовісних набувачів, просили задовольнити вказану заяву.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2019 року в задоволені заяви ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі № 488/404/17 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_4 від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , яка дії від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 , підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні відомостям, викладеним в ній, просила її задовольни.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи її законною та обгрунтованою.

Інші учасники судового процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не є учасником справи, а тому відповідно до приписів ч.1 ст. 158 ЦПК України не має права звертатися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Так, згідно ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. № 9 роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Матеріали справи свідчать про те, що у даній справі до суду з позовом звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 65005,36 грн., посилаючись на те, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_6 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 65005,36 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Спадкоємцем спадщини, яка відкрилась після смерті останнього, а саме, квартири АДРЕСА_1 , є відповідачка ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що до відповідачки, яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_6 , переходять борги останнього, а відтак він має право звернутися до неї із вимогою про погашення боргів спадкодавця.

12 травня 2017 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Свою заяву представник позивача мотивував тим, що відповідачка, з метою уникнення сплати заборгованості, може продати зазначену квартиру, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі.

Проаналізувавши доводи заявника та надані ним докази, Корабельний районний суд м. Миколаєва ухвалою від 12 травня 2017 року, врахувавши положення закону щодо співмірності видів забезпечення позову та заявлених позивачем вимог, наклав арешт на 1/2 частину вказаної квартири.

Як посилається ОСОБА_4 в заяві про скасування заходів забезпечення позову, відповідні відомості про арешт зазначеної квартири вчасно не були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно договору купівлі- продажу від 31 травня 2017р. ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . На даний час квартира зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Проте, як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не були залучені до участі у справі ні в якості відповідачів, ні в якості 3 осіб, тобто вони не є учасниками справи.

Діючим законодавством передбачений інший порядок захисту своїх прав фізичних та юридичних осіб, на майно яких було накладено арешт по справі, у якій вони не приймали участі як сторона, а саме шляхом звернення до суду з самостійним позовом про звільнення майна з під арешту, в ході якого і буде вирішуватися питання про те, чи належить описане майно конкретній фізичній чи юридичній особі, чи правомірно на нього було накладено арешт та чи підлягає воно звільненню з під арешту, а відповідачами по справі у разі звернення таких осіб до суду з відповідним позовом та розгляду його будуть виступати як боржник, так і та особа, в інтересах якої було описане майно.

Із системного аналізу зазначеного випливає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у даній справі за заявою особи, яка не є учасником справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, знаючи про те, що квартира не належить відповідачці, не повідомив про це суд, а суд з`ясувавши, що на даний час накладено арешт на квартиру не сторони у справі, не залучив власників цієї квартири до участі у справі у якості третіх осіб, не є підставою для скасування ухвали суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Як убачається з матеріалів справи провадження у справі відкрито судом 26 січня 2017 року, про що свідчить ухвала Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017р. Ухвала про забезпечення позову постановлена судом 12 травня 2017р.

Тобто ні на час відкриття провадження у справі, ні на час постановлення ухвали про забезпечення позову ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ще не були власниками спірної квартири.

Згідно ст. 54 ЦПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява. У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що в подальшому учасники справи зверталися до суду з заявами про залучення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до участі у справі у якості третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, з обґрунтуванням того, як рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін.

Крім того, як правильно зазначив суд в ухвалі суду, відмова у скасуванні забезпечення позову згідно ч.6 ст. 158 ЦПК України не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

В зв`язку з викладеним інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків, зроблених судом в ухвалі, яка є предметом перегляду у даній справі, а тому не є підставою для скасування цієї ухвали.

За такого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка дії від свого імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття і є остаточною.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року