Номер провадження: 22-ц/813/4555/20
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.06.2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

06.08.2018 року ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання кредиту №10022948 від 22.07.2016р. в сумі 63801,92 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 57957,80 грн., відсоткам за користування кредитом в сумі 1845,40 грн., комісії в розмірі 3998,72 грн., а також просили стягнути суму судового збору - 1762 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що за договором товариство надало в кредит ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 75000 грн. для власних потреб. 09.02.2018 р. кредитору стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер. 30.03.2018 р. до нотаріальної контори було направлено претензію кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_2 , оскільки станом на 12.06.2017 р. існувала заборгованість у розмірі 63801,92 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.06.2019 року позов ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» за рахунок спадкового майна заборгованість за договором про надання кредиту в сумі 63801,92 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інтенції від 13.06.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Крім цього, надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідача. Сама позовна давність не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

У відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, 22.07.2016 року між ТОВ «Фіансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту №1022948, за умовами якого товариство надало позичальнику кошти у розмірі 75000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 09.02.2018 року дізнався позивач і направив до Четвертої одеської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців померлого ОСОБА_2 ..

Станом на 12.06.2017 р. існувала заборгованість за кредитом у розмірі 63801,92 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 57957,80 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 1845,40 грн., комісії в розмірі 3998,72 грн.

В силу ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту. У свою чергу позичальник прийняв позику, використавши її за призначенням, але зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконував.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до норм ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено . У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.01.2018 року ОСОБА_1 успадкувала після свого батька, ОСОБА_2 , 182/3000 частини квартири АДРЕСА_1 .

11.05.2018 року позивачем направлено вимогу кредитора до ОСОБА_1 .

На час розгляду справи вимоги позивача не виконанні, тому позов є обґрунтованим і стягнення заборгованості має бути здійснено за рахунок спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік та стосовно того, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідача, а сама позовна давність не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки кредитор спадкодавця пред`являє свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, в іншому випадку він позбавляється права вимоги. При цьому, визначена відповідальність спадкоємця у розмірі частки у спадщині.

Також суд звертає увагу на те, що законодавчо визначено досудове звернення до спадкоємця і в разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14.02.2020 року.

Головуючий: П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький