Провадження № 2/225/718/2020
Єдиний унікальний номер № 225/3394/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю

секретаря Петрової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1., який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності № 634 від 24.02.2020 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, у розмірі 188 920,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що, починаючи з 14.02.2017 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП "Шахта "Торецька" ДП «Торецьквугілля».

За час роботи на шахті «Торецька» ДП «Торецьквугілля» позивач отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим йому встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності з 31.01.2020 року з переоглядом.

Внаслідок отриманням вищезгаданого професійного захворювання стан позивача погіршився (біль у попереку і суглобах верхніх та нижніх кінцівок, часта втомленість, роздратованість), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування.

Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 188 920 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять) грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем суду надано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 06.07.2020 року №10/676 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 12 000,00 (дванадцять тисяч) грн., з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити.

Дослідивши наявні у справі матеріали, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, судом встановлено наступне:

починаючи з 14.02.2017 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП "Шахта "Торецька" ДП «Торецьквугілля».

Згідно з наказом № 38-к від 21.02.2020 року позивач був звільнений з займаної посади за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.5-8).

За час роботи на шахті позивачем було отримано професійні захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (ІІ ст.), за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Факт отримання позивачем професійних захворювань підтверджений медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» № 44/1029 від 10.12.2019 року (а.с. 10).

Окрім того, відповідно до довідки серії 12 ААА №0888028 від 06.02.2020 року обласного центру медико-соціальної експертизи МСЕК у м. Краматорськ Донецької області, довідки серії 12 ААБ №416777 від 06.02.2020 року, позивачеві встановлено 40% втрати працездатності за сукупністю з 31.01.2020 року до 01.03.2021 року, первинно, з наданням третьої групи інвалідності (а.с.13-14).

Актом розслідування відокремленого підрозділу "Шахта "Торецька" Державного підприємства "Торецьквугілля" хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 від 13.01.2020 року, підтверджено вину відповідача, що виражається в незабезпеченні працівника засобами індивідуального захисту (а.с.11-12).

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:

правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу, як і іншим працівникам, належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Судом враховано часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 12 000,00 грн. з розрахунку 300,00 грн. за один відсоток втрати працездатності, однак необхідно зазначити при цьому, що моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю, спокою. Отже, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням та матиме суто умовний вираз.

Тобто, при визначенні розміру моральної шкоди суди повинні керуватися вимогами розумності та справедливості, на чому наполягає Верховний Суд в постановах від 14.02.2018 року у справі №686/10520/15-ц, від 08.05.2018 року у справі №638/9035/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №487/2120/16.

Таким чином, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача, звільнення з підприємства за станом здоров`я, значну втрату працездатності (40%) та встановлення інвалідності третьої групи первинно (з переоглядом), керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 36 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції), за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, за умов не звільнення позивача від сплати судового збору за законом, сплаті підлягало би 1 889,20 грн. судового збору.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за законом, зважаючи на результат вирішення спору, розмір ціни позову (188 920,00 грн.) та встановлений Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн.), стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 360,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, ч.ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 206, ст. 263, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» (юридична адреса: м. Торецьк, вул. Дружби,19, ) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля», , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із стійкою втратою професійної працездатності за профзахворюванням, отриманим у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві, в сумі 36 000,00 (тридцять шість тисяч) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля», , в дохід держави судовий збір у сумі 360 (триста шістдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя О.В. Довженко