БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/64/20, cправа № 361/1411/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» січня 2020 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Криги О.П., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хоменка І.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки із нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зобов`язання звільнити кімнату у будинку від речей і не чинити перешкод у користуванні нею та допоміжними господарськими приміщеннями, а також про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив: - виділити із майна спільної часткової власності, а саме з житлового будинку АДРЕСА_1 у його власність кімнату, площею 13,60 кв.м; - виділити у його користування земельну ділянку, що є необхідною для розташування на ній прибудови та підходів для обслуговування цієї кімнати відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи; - допоміжні та господарські приміщення залишити у спільній сумісній власності; - зобов`язати ОСОБА_2 звільнити кімнату, площею 13,60 кв.м у будинку АДРЕСА_1 від належного йому майна, не чинити перешкод у користуванні вказаною кімнатою та допоміжними господарськими приміщеннями, що будуть знаходитися у спільній сумісній власності.

В обґрунтування вимог зазначається про те, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_3 й ОСОБА_2 . На даний час позивач у повній мірі не може володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Одноособовим користувачем будинку фактично являється

ОСОБА_2 , який самовільно проводить реконструкцію житлового будинку та перепланування його кімнат. Загальна площа першого поверху будинку з дня його побудови становить 60,80 кв.м, житлова - 48,30 кв.м, Площа кімнат складала 24,0 кв.м, 13,6 кв.м, 9,9 кв.м. На даний час будинок має мансарду, що не є предметом спору, кухню, веранду та господарських блок, які є допоміжними приміщеннями, призначеними для обслуговування будинку. Питання про виділ частки на допоміжні приміщення у користування позивач не ставить, так як вони є спільними, виділ їх частки в натурі є неможливим. З огляду на викладене, позивач також вважає, що має законне право користуватися часткою земельної ділянки для розташування на ній прибудови та підходів для обслуговування кімнати про виділ якої ставить питання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

29 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив: - виділити йому із майна спільної часткової власності частку майна в натурі, а саме із житлового будинку АДРЕСА_1 кімнату, площею 13,60 кв.м; зобов`язати ОСОБА_2 звільнити вказану кімнату від належного йому майна, не чинити перешкод у її користуванні та допоміжними господарськими приміщеннями, які будуть знаходитися у спільній сумісній власності; - встановити постійний земельний сервітут для користування ним частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 для розташування на ній прибудови та проходу до неї від входу на подвір`я для обслуговування окремого виходу із будинку, площа якої буде визначена судовою будівельно-технічною експертизою.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2018 року у даній справі призначено судову будівельно-технічну й земельно-технічну експертизи.

Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, пояснив, що будинку, частку в натурі із якого просить виділити позивач на даний час вже не існує. Наявний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві особистої власності, має загальну площу 142,30 кв.м, житлову площу 68,60 кв.м. На підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2016 року відповідач є власником будівельних матеріалів, використаних для проведення реконструкції цього будинку. Просить суд відмовити у задоволенні даного позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнав. 26 липня 2018 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 12, зареєстровано право власності на житловий будинок, загальна площа 73,50 кв.м, житлова площа 48,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками вказаного будинку у рівних частках (1/3) значаться

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , форма власності спільна часткова.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2012 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння від 18 березня 2009 року укладений між ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1686; визнано недійсним договір дарування домоволодіння від 10 квітня 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.В. зареєстрований в реєстрі за № 2383; визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності по 1/3 частині кожному на житловий будинок, позначений на плані літерою «А-1», загальною площею 73,50 кв. м, житловою - 48,10 кв. м з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сараєм «Б», сараєм «В»,, погребом «Г», вбиральнею «Д», колодязем «К», огорожею «И» за АДРЕСА_1 .

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності на частку у вказаному нерухомому майні у ОСОБА_2 є договір дарування від 28 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Карповичем О.М., зареєстрований у реєстрі № 76.

Об`єктом поділу у даній справі є житловий будинок АДРЕСА_1 . До упорядкування нумерації будинків у АДРЕСА_1 будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно технічного паспорту, складеного станом на 29 вересня 2011 року, за адресою: АДРЕСА_2 ) знаходиться житловий будинок, позначений на плані літерою «А-1», загальна площа 142,30 кв.м, житлова площа 68,60 кв.м, з відповідними надвірними будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «Г», сарай «Е», навіс «Є», колонка «К», огорожа «N», самовільно побудованими є мансарда «А-мн», веранда «а1», прибудова «а2», сарай «Е». Згідно із експлікацією до плану вказаного будинку будинок складається із тамбуру І, площею 2,7 кв.м, коридору ІІ площею 5,4 кв.м, сходової 1, площею 6,5 кв.м, вітальні 2, площею 24,0 кв.м, житлової 3, площею 13,6 кв.м, житлової 4, площею 9,9 кв.м, санвузла 5, площею 8,0 кв.м, санвузла 6, площею 1,4 кв.м, кухні 7, площею 9,8 кв.м; мансарда складається із сходової 8, площею 39,9 кв.м, житлової 9, площею 21,1 кв.м.

Таким чином, станом на 29 вересня 2011 року житловий будинок, що є об`єктом поділу реконструйований, загальна площа будинку збільшилася до 142,30 кв.м, житлова до 68,60 кв.м.

Заявляючи вимогу про виділ в натурі нерухомого майна, що перебуває в спільній частковій власності позивач зазначає про виділ йому в натурі житлової кімнати, площею 13,6 кв.м, при цьому загальну площу житлового будинку вказує 73,50 кв.м, житлову 48,10 кв.м.

Відповідно до поверхового плану на будівлю літ. «А-1», що має загальну площу 73,50 кв.м, житлову 48,10 кв.м, по АДРЕСА_2 , складеного станом на 18 січня 1996 року, кімнати площею 13,60 кв.м, не існувало, вказана кімната створена внаслідок реконструкції будинку станом на 29 вересня 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2014 року, що набрало законної сили 18 листопада 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 й ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання.

У подальшому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

07 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від

07 вересня 2016 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали та обладнання, загальною вартістю в розмірі 170 907 грн. 00 коп., які були використані в процесі реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 , добудови до нього: мансарди «А-Мн», веранди «а-1», прибудови а-2«, сараю «Е», а саме: гіпсокартон, пісок, вікна металопластикові, бетон, пиломатеріал обрізний, пиломатеріал не обрізний, шлакоблоки, провід ШВВПн 3х1,5, шпаклівка, цемент, цвяхи, шурупи, само різи, скоби, покрівельний матеріал а/цементні хвильові листи, суміш клею, дошка обрізна, шалівка не обрізна, сантехнічні комплектуючі, труби поліетиленові, утеплювач «Кнауф» та «Урса», комплектуючі для улаштування електромережі, вагонка пластикова, піна монтажна, багети, ґрунтовка, щебінь, фракції 20х40, піноплат, лінолеум, фарба водоемульсійна, дюбелі, розетки, вимикачі, коробки, брус 150х40, рулонний матеріал ізовер, плитка керамічна, радіатори, ламінат, ОSB, профнастил, декоративна штукатурка, цегла лицювальна, замки, лак будівельний, сітка скловолокниста для фасаду, ондулін, провід ПВС 2х1,5, плінтус декоративний, унітаз компакт, душова кабіна, умивальник, облицювальна плитка, клей для плитки, шпалери, профіль СД та УД, двері вхідні та міжкімнатні, котел газовий, вагонка дерев`яна, витяжка та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Положенням частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою встановлення варіантів виділу в натурі частки спірного житлового будинку та технічної можливості встановлення земельного сервітуту для влаштування проходу, судом призначалася судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-1202-1-1046.18, складеного Судовою незалежною експертизою України 14 липня 2019 року, станом на момент проведення обстеження житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 73,50 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, по АДРЕСА_2 фактично відсутній, він реконструйований у житловий будинок, загальною площею 142,30 кв.м, житловою площею

68,60 кв.м, який має інше об`ємно-планувальне рішення, при цьому власником будівельних матеріалів, з яких проводилися ремонтно-будівельні роботи, є лише один із трьох співвласників житлового будинку, площею 73,50 кв.м ОСОБА_2 . Об`єкт поділу житловий будинок

літ. «А-1», загальною площею 73,50 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, не є тотожним з існуючим житловим будинком, загальною площею 142,30 кв.м, житловою площею 68,60 кв.м. За результатами дослідження матеріалів цивільної справи та проведення візуально-інструментального обстеження встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 1 251 645 грн. 00 коп. Технічної можливісті відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частки житлового будинку, загальною площею 73,50 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників, а також із відступом від ідеальних часток (близьких до ідеальних), й виділу 1/3 частки у вигляді кімнати, площею 13,60 кв.м, не існує. У зв`язку з чим, варіанти виділу часток в натурі експертом не розроблялися. Виділ в натурі 1/3 частки житлового будинку, загальною площею 73,50 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, є технічно неможливим варіанти перепланування будинку експертом також не розроблялися. Визначити правовий статус земельної ділянки, на якій розташований досліджувальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_2 у тому числі кому вона належить не видалося можливим. Визначити чи є технічна можливість встановлення земельного сервітуту для влаштування проходу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ) для користування та обслуговування 1/3 частки житлового будинку (в тому числі і кімнати, площею 13,60 кв.м), в тому числі, в цілому чи є необхідність у встановленні земельного сервітуту не надається можливості.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно із положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною четвертою статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта № СЕ-1202-1-1046.18 від 14 липня 2019 року відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, зокрема містить докладний опис досліджень, його предметом є дослідження обставин, що входять до предмету доказування, а саме наявності технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділу частки майна у натурі та встановлення земельного сервітуту. З наведених підстав, суд приймає висновок експерта до уваги, так як він є належним, допустимим та достатнім доказом у даній справі.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55.

Пунктом 2.3 наведеної інструкції визначено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону .

У пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, наведено поняття реконструкції об`єкта нерухомості, відповідно до якого реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи в сукупності всі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на наступні обставини. Так, у ході розгляду справи по суті встановлено, що у результаті реконструкції загальна площа житлового будинку на даний час становить 142,30 кв,м, житлова 68,80 кв.м. Площа житлового будинку, право власності на який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно складає 73,50 кв.м, житлова 48,10 кв.м. Судовим рішенням від 07 квітня 2016 року за ОСОБА_2 визнано право власності на будівельні матеріали та обладнання, використані у процесу реконструкції житлового будинку

АДРЕСА_1 . Житловий будинок загальною площею 73,50 кв.м, житловою 48,10 кв.м, по АДРЕСА_1 фактично відсутній. Технічної можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частки житлового будинку загальною площею 73,50 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників, а також із відступом від ідеальних часток співвласників не існує. Виділ в натурі ОСОБА_1 1/3 частики житлового будинку у вигляді кімнати, площею 13,60 кв.м, неможливий. Враховуючи неможливість виділу в натурі частки із житлового будинку, відсутня можливість щодо встановлення земельного сервітуту. Судом також враховується, що при розгляді даної справи по суті позивачем не надано правовстановлюючих документів та технічної документації на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , а також на вимогу експерта не надано каталогу координат поворотних точок. Щодо вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити кімнату, площею 13,60 кв.м, від належного йому майна та не чинити перешкод у її користуванні та допоміжними господарськими приміщеннями, які будуть знаходитися у спільній сумісній власності, то у її задоволенні слід відмовити, так як вона є похідною від вимоги про виділ в натурі частки із майна у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );

Відповідач ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин