Справа № 191/4185/19
Провадження № 2/191/1104/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Твердохліб А.В.

при секретарі: Яришевій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради , третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію квартири, який в подальшому уточнила. В обґрунтування позову зазначила, що вона з дев`яностих років постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Вищевказану квартиру отримала у дев`яностих роках її бабуся ОСОБА_2 , від підприємства на якому працювала на той час. Вона отримала ордер на вселення вищевказаної квартири разом з членами своєї сім`ї. Потім бабуся померла і квартиронаймачем була до 13 березня 2015 року її мати ОСОБА_3 , а з 2015 року основним квартиронаймачем є позивач. На теперішній час у вищевказаній квартирі проживає що двоє її синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до довідок, виданих ЖКЕК-1 та відділення № 10003/0385 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» вбачається, що позивач не використала своє право на приватизацію державного житлового фонду.

Маючи на меті приватизувати квартиру нею були підготовлені всі необхідні документи для приватизації даної квартири. Відсутній тільки ордер про вселення, який втрачено не з її вини.

Вона звернулась до органу приватизації - Синельниківської міської рали з заявою про оформлення передачі в приватну власність вищевказаної квартири, але отримала відповідь про відмову в передачі квартири в приватну власність від Управління житлово-комунального господарства комунальної власності за № 1020 від 01.10.2019 року, так як в пакеті документів поданою нею був відсутній ордер про надання жилої площі, що унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

З дев`яностих років і до теперішнього часу власником квартири або балансоутримувачами не пред`являлось претензій щодо незаконності мешкання у квартирі. Правомірність заселення позивача не оспорюється самим відповідачем.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, завернулась до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просить справу розглянути без її участі, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у відсутність представника відповідача та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за ого відсутності, просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін і вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до паспортних даних позивачки ОСОБА_1 , її місце проживання з 07 червня 2004 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (арк.5).

Згідно з довідкою № 701 від 23.09.2019 року у квартирі за адресою АДРЕСА_2 мешкають та мають право на житло на момент введення вдію Закону України про приватизацію державного житлового фонду: ОСОБА_1 з 07.06.2004 року, ОСОБА_4 з 26.01.2010 року, ОСОБА_5 з 19.07.2012 року ( а.с. 16).

З метою приватизації вказаної квартири, позивач ОСОБА_1 звернулась до керівника органу приватизації Синельниківської міської ради з заявою про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_2 у приватну власність, але листом за №1020 від 01.10.2019 року, начальник Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності відмовив позивачці у здійсненні приватизації спірної квартири, оскільки нею до заяви не було надано ордер на зазначену квартиру (арк.25).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду.

Відповідно до ст.345 ЦК України та ст.9 ЖК України фізична особа може набути право власності на житло у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація -це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (ст.3 Закону).

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч.1-3 ст.8 Закону).

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8 Закону).

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17); громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копію документа, що посвідчує особу; -технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім`ї та займані приміщення; -копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; -копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; -заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п.18).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість дій відповідача щодо відмови позивачці в приватизації спірного житлового помешкання у зв`язку з ненаданням копію ордеру на спірну квартиру.

Так, суд виходить з того, що відповідно до ст.58 ЖК України ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

При цьому, відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974р., та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984р., при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації.

Тобто ордер є документом з обмеженим строком дії і не підлягає зберіганню у наймача.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 правомірно вселилася до наданого житла і з моменту вселення постійно користувалась цим житлом, є зареєстрованою в ньому з червня 2004 року та фактично проживає в спірній квартирі.

Разом з тим, судом встановлено, що ордер на право користування спірним житлом на теперішній час не зберігся, відомості про нього відсутні через перебіг значного строку з моменту його видачі. У зв`язку з цим позивачка з об`єктивних причин не могла надати його копію при зверненні до відповідача із заявою про приватизацію житла.

Крім того, судом встановлено, що у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача, договір найму житлового приміщення у спірній квартирі було змінено, що підтверджується довідкою виданою Житлово-експлуатаційною конторою -1 № 134 від 25.05.2020 року з якої вбачається, що з 01 травня 2007 року основним квартиронаймачем в квартирі АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а з 13 березня 2015 року по теперішній час основним квартиронаймачем по даній квартирі є позивач - ОСОБА_1 . Даний будинок є під управлінням СМКП «ЖЕК-1» ( а.с. 58).

Вищевказані обставини підтверджують право користування позивачки вказаною квартирою на умовах найму і відповідно право на її приватизацію.

Також судом встановлено, що позивачка на момент звернення з заявою про приватизацію житла зареєстрована та проживає в квартирі, право на безоплатну приватизацію житла не використала, що підтверджується довідками, виданими ЖКЕК-1 та відділення № НОМЕР_1 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» ( а.с. 18, 19).

Також суд вважає необхідним вказати, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених законом, зокрема, визначених в ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки),житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З урахуванням вказаного суд вважає, що позивачка має право на приватизацію спірної квартири. Відповідач, заперечуючи право позивачки на приватизацію житлового приміщення не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо цього, доводи позивачки не спростував, в той час, коли вони знайшли своє повне підтвердження належними та допустимими доказами.

Виходячи з того, що позивачка була вселена до спірної квартири на законних підставах, законність їх проживання у квартирі ніхто не оспорює, позивачка в установленому порядку звернулась із заявою про приватизації житлам, надала усі наявні у неї документи, надати копію ордеру на житло не змогла з об`єктивних причин, і відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачці в приватизації спірного житла, порушивши її право на житло, яке підлягає захисту судом шляхом визнання за позивачкою права на приватизацію.

Керуючисьст.47 Конституції України, ст.15,16,345 ЦК України, ст.1,9 ЖК України,Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,280,282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Твердохліб