Справа №339/324/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2020 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Ганчар Т.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Долинський районний відділ державної міграційної служби України про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку, -
ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просить виселити відповідачів з житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.70-72).
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що є власником вказаного домоволодіння, який отримав у дар на підставі договору дарування від 13 квітня 2010 року від матері ОСОБА_7 .
В період, коли мати була власником будинку, то прописала його сестру із сім`єю, відповідачів по справі, які певний період проживали в будинку до 2007 року.
Коли він став власником спірного будинку, то відповідачі були вже там прописані, однак не проживали.
З 2010 року часу у будинку проживає сам, відповідачі у 2007році виїхали на постійне місце проживання у Чеську Республіку, мають власне житло та постійну роботу. Зараз реєстрація відповідачів за вказаною адресою створює незручності та чинить перешкоди у користуванні будинком. У зв`язку з тим, що відповідачі прописані, він не може виготовити документи на житлову субсидію, а також не може розпорядитися будинком на власний розсуд.
Добровільно виписатися та звільнити будинок відповідачі не хочуть.
Отже, відповідачі, які не є членами його сім`ї, відмовляються добровільно звільнити будинок, чим порушують його право власності на майно, чинять перешкоди у його реалізації. А тому змушений звертатися до суду про примусове виселення відповідачів із його будинку.
Відповідачі проживали у спірному житловому приміщенні в якості членів сім`ї попереднього власника, його матері, і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Він, як титульний власник житла, в подальшому не давав згоди на державну реєстрацію відповідачів та їх проживання в належному йому на праві власності будинку.
Зараз відповідачі спільним побутом із ним не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на його вимогу, як власника майна, на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Тому, враховуючи наведені факти вважає, що відповідачі користуються житловою площею в будинку без відповідної правової підстави, а відтак, просить позов задоволити.
06 грудня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.
28 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачі в підготовче засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце цього засідання повідомлялися у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та не подали відзив на позов (а.с.90-91, 94-95).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
- відповідач не подав відзив;
- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів .
Суд, вислухавши вступне слово позивача та його представника, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 13 квітня 2010 року став власникомжитлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5-8).
Вказаний будинок він отримав у дар від своєї матері ОСОБА_7 , яка і була його власником до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Відповідно до довідки Болехівського комбінату комунальних підприємств в цьому будинку зареєстровані на проживання відповідачі по справі, зокрема його сестра ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ( а.с.10).
Окрім того, з акту обстеження від 23 листопада 2019 року вбачається, що відповідачі зареєстровані по АДРЕСА_1 , але проживають в Празі та мають житло по АДРЕСА_2 (а.с.9).
Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, вказував на те, що відповідачі, які не є членами його сім`ї, відмовляється добровільно звільнити будинок, чим порушують його право власності, чинять перешкоди у його реалізації. Договір між відповідачами та позивачем щодо порядку користування спірним будинком не укладався.
Ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
Ч.2. ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім`ю як спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.
Згідно ст. 64, ст. 156 Жилового кодексу України, до членів сім`ї власника квартири належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Таким чином, підставами виникнення у члена сім`ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов`язки.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Встановлено, що відповідачі проживали у спірному житловому приміщенні в якості членів сім`ї попереднього власника ОСОБА_8 і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Судом встановлено, що позивач, ставши власником домоволодіння, пропонував відповідачам в добровільному порядку знятися з реєстрації, оскільки вони придбали власний житловий будинок по АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , сусіди сторін, надали пояснення, з яких вбачається, що відповідачі зареєстровані на проживання за згодою попереднього власника ОСОБА_7 , яка подарувала позивачу ( сину) дане домоволодіння. З 2007 року відповідачі проживають за кордоном, а також придбали житловий будинок по АДРЕСА_2 , де й проживають.
У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як встановив суд в даному спорі, право власності позивача на спірне будинковолодіння виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку.
Відповідачі є членами колишнього власника вказаного будинку і мали право користування житловим приміщенням право проживання в ньому лише на час, коли була власником ОСОБА_7 .
Позивач, як титульний власник житла, не давав згоди на державну реєстрацію відповідачів та їх проживання в належному йому на праві власності будинку, а відтак, суд приходить до висновку, що відповідачі користуються житловою площею в будинку без відповідної правової підстави.
Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідачі зареєстровані на проживання в будинку, не проживають в ньому з 2007 року та фактично проживають за іншою адресою по АДРЕСА_2 , чим чинять перешкоди позивачу, як власнику, для реалізації його прав щодо користування та розпорядження домоволодінням.
Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Положення ч. 1 ст. 405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб.
Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, доведені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню, враховуючи те, що виселення відповідачів відбувається в порядку захисту права власності позивача на спірний будинок згідно норм цивільного законодавства, а не норм ЖК України, які передбачають виселення без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі 768.40 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви ).
На підставі викладеного, ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 541 ЦК України, керуючись ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов в уточненій редакції ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення задоволити.
Виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 з кожного по 192 (сто дев`яносто два) грн. 10 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду області через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 - місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 - місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 - місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 - місце проживання АДРЕСА_1 .

Дата складання повного тексту рішення - 24 лютого 2020 року.

Суддя Головенко О.С.