Справа № 465/3012/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1752/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 березня 2011 року згідно якої отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3500,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами», «Тарифами банку» складають між ним та банком кредитний договір . Стверджує, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором. Вказує, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 02 травня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 12 347,09 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4397,53 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2339,53 грн., заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 3630,14 грн., заборгованість за пенею за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 915,74 та заборгованість за штрафами у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 564,15 (процентна складова). З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12347,09 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрутованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялися позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійним або нікчемним. Зазначає, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Крім того відповідач неодноразово звертався про перевипуск картки, знімав кредитні кошти та розраховувався карточкою. Фактично отримані та використані відповідачем кошти не повернуті та використані відповідачем. Вважає, що суд неправомірно застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки цей висновок був зроблений в іншій справі за інших правовідносин. Звертає увагу, що матеріалами справи доведено наявність неналежного виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим кредитор має усі підстави для нарахування неустойки. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не було укладено кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві містяться лише анкетні дані ОСОБА_1 та контактна інформація, однак ним не вибрано картки, її вид, строк і умови кредитування.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 34-35).

Відповідач анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Також підтвердив, що ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг».

На виконання умов договору банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 22.03.2011 року з терміном дії до 11/14, № НОМЕР_2 від 09.06.2011 року з терміном дії до 01/15, № НОМЕР_3 від 28.03.2016 з терміном дії до 01/19 та № НОМЕР_4 від 06.03.2017 року з терміном дії до 09/20.

Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, розраховувався кредитними карточками при здійсненні покупок, а також погашав заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору .

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 22.03.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 02.05.2019 року вбачається, що така становить 12 347,09 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4397,53 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2339,53 грн., заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 3630,14 грн., заборгованість за пенею за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 915,74 та заборгованість за штрафами у розмірі 1064,15 грн.. (а.с. 29-33).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання, нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., та штрафами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 22.03.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 посилався на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» як невід`ємні частини кредитного договору.

У витягу з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим витягом з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та витягом з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач ознайомився та погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 22.03.2011 року містили умови, зокрема й щодо нарахування комісії та пені за несвоєчасність сплати боргу та штрафів, зазначені в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» та витяг з «Тарифів Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

На обгрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» долучив довідку про умови кредитування, однак колегія судді вважає, що зазначена довідку не може бути належним доказом, оскільки текст її є абсолютно нечитабельним, з неї неможливо визначити умов кредитування та встановити чи підписана така довідка боржником.

Враховуючи наведене, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, відтак у АТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до нього в межах фактично отриманих коштів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до задоволення в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за тілом кредитну у розмірі 4397,53 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2339,53 грн., в частині решти позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що такі задоволенню не підлягають

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на його користь 6737,06 грн., то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1048.10 грн. судового збору за подання позову та 1572,15 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6737.06 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 22 березня 2011 року, з яких 4397,53 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2339,53 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог АТ Кб «ПриватБанк» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 04.09.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.