ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 367/2127/14

провадження № 61-33715 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Хрещатик»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року у складі судді Чернова Д. Є., постанову Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів Сушко Л. П., Мельника Я. С., Фінагеєва В. О.

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 327 779,25 грн, з яких 285 000 грн заборгованості за кредитом з березня 2009 року, 3826,03 грн заборгованості по процентах за лютий 2014 року; 38 939,59 грн пені за прострочення погашення кредиту, 13,63 грн пені за прострочення погашення процентів за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 березня 2008 року ВАТ «КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 057-пп, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500 000 грн із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних з терміном повернення до 23 березня 2009 року.

Остання сплата процентів за користування кредитом відбулася 28 лютого 2014 року у сумі 4235,96 грн, а платіж спрямований на погашення кредиту було отримано 31 травня 2012 року в сумі 15 000 грн.

Всупереч вимогам кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконує, тому виникла заборгованість, яка станом на 12 березня 2014 року становить 327 779,25 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором № 057-пп від 24 березня 2008 року у сумі 327 779,25 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав у повному обсязі всі зобов`язання перед відповідачем, а відповідач у свою чергу зобов`язання щодо погашення заборгованості належним чином не виконав.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року скасовано і ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 не отримував кошти відповідно до кредитного договору, не сплачував внески на погашення кредиту, не укладав договір іпотеки, визначений в пункті 2.1.2 кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення кредитних коштів перед позивачем.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2018 року ПАТ «КБ «Хрещатик» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2020 року дана справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що посилання апеляційного суду на відсутність укладеного іпотечного договору як підстави неотримання відповідачем грошових коштів є помилковими та не відповідають дійсності.

Уважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідач не виконав.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на дану касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якій відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зазначає, що кредитний договір не підписував, кредитних коштів не отримував, заяв про їх отримання до банку не подавав.

Стверджує, що під час апеляційного провадження за його клопотанням було проведено почеркознавчу експертизу, відповідно до висновків якої у заявах на видачу готівки та заявах на переказ готівки підписи виконано не відповідачем, а іншою особою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04 березня 2008 року ВАТ «КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 057-пп.

Відповідно до умов вказаного договору ПАТ «КБ «Хрещатик» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 500 000 грн із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних з терміном повернення до 23 березня 2009 року.

Згідно заяви на видачу готівки від 24 березня 2008 року № 1 ОСОБА_1 отримав 490 000 грн у касі ПАТ КБ «Хрещатик».

Відповідно до пункту 2.1.2 кредитного договору від 24 березня 2008 року № 057-пп видача кредиту здійснюється при виконанні позичальником наступних умов: укладання з кредитором договору іпотеки земельної ділянки загальною площею 0,0634 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 1 000 000 грн, що належить ОСОБА_2 .

Позивач не надав суду апеляційної інстанції доказів укладання іпотечного договору, визначеного пунктом 2.1.2 кредитного договору від 24 березня 2008 року № 057-пп.

22 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві з заявою про те, що невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні ПАТ «КБ «Хрещатик», що по вул. Хрещатик, 8А у місті Києві, підробила його підпис на кредитному договорі, що підтверджується витягом з кримінального провадження.

У суді апеляційної інстанції представник позивача стверджував, що відповідач визнавав своє зобов`язання перед позивачем шляхом погашення заборгованості та внесенням платежів по кредитному договору, на підтвердження чого надав заяви на переказ готівки від 24 березня 2011 року, 24 березня 2011 року, 11 травня 2011 року, 11 травня 2011 року, 21 лютого 2012 року.

20 листопада 2016 року з Науково-дослідної лабораторії судових експертиз до Апеляційного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експертів від 15 листопада 2016 року, відповідно до яких підписи в кредитному договорі від 24 березня 2008 року № 057-пп, виконані на кожній сторінці в графі «Позичальник» барвником чорного кольору ОСОБА_1 . Підпис в заяві на видачу готівки від 24 березня 2008 року № 1, виконаний в графі «Підпис отримувача» барвником синього кольору не ОСОБА_1 , а іншою особою.

23 лютого 2018 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до Апеляційного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи разом з висновком експертів від 20 лютого 2018 року.

Відповідно до висновків експертів досліджувані записи «Сябро» у графах «Підпис платника» в кредитному договорі виконаний ним, а в інших докумемнтах: заявах на переказ готівки від 24 березня 2011 року № 1 (на суму 49 766 грн), від 24 березня 2011 року № 1 (на суму 50 000 грн), від 11 травня 2011 року № 1 (на суму 30 000 грн), від 11 травня № CR11_24548 (на суму 5974,93 грн), виконані рукописно без попередньої технічної підготовки і технічних засобів не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення суду апеляційної інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 (провадження № 61-11647св18) зробив висновок, що «приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ висновок зазначеної експертизи про те, що позичальник не підписував заяву про видачу готівки і обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність факту отримання позичальником коштів за договором та перебування сторін у зобов`язальних відносинах за кредитним договором та договором іпотеки, при цьому не врахував, що за наявності доведеності факту неотримання коштів за указаним договором, це могло бути підставою для розірвання договору за його позовом, якого останній з 2008 року не заявляв, а навпаки виконував його умови та сплатив на виконання договору зазначену суму коштів і передав в іпотеку квартиру. Цими доводами та доказами ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовував свої позовні вимоги. Отже, передчасним є висновок апеляційного суду про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», які ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року».

Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 2-137/12 (провадження № 61-14057св18) зазначив, що «відхиляє посилання в касаційній скарзі на те, що почеркознавчою експертизою не досліджено її підпис на заяві про отримання готівки, оскільки зазначена заява є похідним документом до кредитного договору, а банківськими документами та частковим погашенням кредиту доводиться факт отримання кредитних коштів позичальником».

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не отримував кошти відповідно до кредитного договору, не сплачував внески на погашення кредиту, не укладав договір іпотеки, визначений в пункті 2.1.2 кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення кредитних коштів перед позивачем.

При цьому апеляційний суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач заперечував сам факт укладення кредитного договору, тоді як висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи на кредитному договорі виконані саме відповідачем, не встановив чи вчиняв відповідач якісь дії, спрямовані на виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ним та банком.

Також суд не дослідив обставини укладення іпотечного договору від 24 березня 2008 року, відповідно до якого у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 ОСОБА_2 передала в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,0634 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищенаведеним апеляційний суд не встановив усі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року втрачає законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Антоненко

Судді В. І. Журавель

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук