Провадження № 2/638/1453/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Куценко К.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають дитину: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з нею. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.06.2013 року. З лютого 2010 року позивач з відповідачем припинили підтримувати сімейні відносини та почали проживати окремо один від одного. Позивач зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач постійно перешкоджає їм з сином проживати за місцем їхньої реєстрації, створивши навмисно несприятливі умови для спільного життя. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року по цивільній справі 638/12094/18 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про вселення її разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 за місцем їхньої реєстрації у АДРЕСА_1 . Однак відповідач продовжував створювати перешкоди у вільному проживанні позивача разом з неповнолітнім сином за вказаною адресою. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2010 року по цивільній справі 2-1617/10 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму починаючи з 29.09.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданим позивачем, заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.09.2019 року становить 117720,50 грн. Також позивачем було вказано на аморальний спосіб життя відповідача, про що свідчить його судимість. На теперішній час відповідач не проявляє уваги до свого сина, не займається його вихованням, відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує сина матеріально в обсязі, необхідному для нормального розвитку дітей відповідного віку, жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про свого сина. Вихованням та утриманням сина позивач займається самостійно, включаючи сплату проживання, навчання, лікування. Вважає, що наявні всі законні обставини для позбавлення відповідача відносно його дитини батьківських прав з підстав, що він не виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню сина.

В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому, просила задовольнити позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, згідно яких Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 , просить справу розглядати без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11.08.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції.

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 19.06.2013 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року по цивільній справі 638/12094/18 позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення порушеного права та вселення було задоволено в повному обсязі.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.04.2010 року по цивільній справі 2-1617/10 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму починаючи з 29.09.2009 року й до досягнення дитиною повноліття.

Згідно пояснень позивача відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню сина, а саме не надає йому матеріальної допомоги та відсутня участь батька в моральному вихованні дитини, не приймає участі в освітньому розвитку дитини, перешкоджає у проживанні за місцем його реєстрації. Не спілкується з сином та не виявляє інтересу до нього та його внутрішнього світу.

Відповідно до інформаційної довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №51 Харківської міської ради Харківської області від 24.07.2019 року №01-29/237 ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько ОСОБА_3 з питань навчання, виховання, розвитку, поведінки та стосовно інших питань, пов`язаних з його сином до навчального закладу не звертався.

Згідно інформаційної довідки з КНП «Міська дитяча поліклініка №4» ХМР ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться під наглядом лікарів-фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №4» ХМР. До медичного закладу з дитиною звертається його мати ОСОБА_1 , батько дитини ОСОБА_3 до лікаря-педіатра ОСОБА_5 для надання медичної допомоги не звертався.

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України).

Згідно висновку №403 від 05.08.2020 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , зокрема, відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В п. 24 Постанови №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд перевіряє чи визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, суд встановив, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вважає, що необхідно ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ППВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», керуючись ст.ст. 142, 206, 258, 259, 263-265, 280-282, 352-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 04.09.2020 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп не відомий, АДРЕСА_1 ;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , м.Харків, вул.Чернишевська буд.55.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк