Справа № 364/1329/18
Провадження № 2/364/13/20
27.08.2020 року, Володарський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ткаченко О. В.,
за участю секретаря Бондаренко Л. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт. Володарка Київської області цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про стягнення аліментів, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, визначення місця проживання дитини,
та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини, -
02 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі 2000 гривень, щомісячно; відібрати дитину ОСОБА_3 у її батька ОСОБА_2 та повернути її за попереднім місцем проживання до АДРЕСА_1 ; визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі. 25.05.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та сторони домовились в добровільному порядку, що дитина ОСОБА_3 буде проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Окрім того, відповідач в свою чергу не забезпечує дочці належних умов для існування та не сплачує кошти на її утримання.
08 січня 2019 року представником відповідача ОСОБА_2 до Володарського районного суду Київської області було подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини, в якій ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі. 25.05.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та дійсно сторони домовились в добровільному порядку, що дитина ОСОБА_3 буде проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 в позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 більшість часу з моменту розлучення проживає за межами України та зазначив що ОСОБА_1 залишила доньку ОСОБА_4 на своїх батьків, в зв`язку з чим ОСОБА_2 було прийнято рішення забрати дочку до себе, оскільки лише він, як батько дитини може забезпечити найкращий догляд та утримання.
Представник позивача за первісним позовом та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали та вказали, що позовні вимоги зустрічного позовну не визнають.
Представник відповідача та відповідач в судове засідання неодноразово не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином та завчано. Будь яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи в судових засіданнях вказала, що вважає за доцільне задовольнити вимоги первісного позову враховуючи потреби дитини, та в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
За вищевикладених обставин суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки відповідача та представника відповідача та виконання ними свого обов`язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за їх відсутності, вважає за можливе зі згоди представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, покази свідків, суд прийшов до переконання, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом по справі встановлено, що 31 серпня 2013 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (т.1 а.с.9). Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.12). В подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року № 755/312/18 шлюб було розірвано (т.1 а.с.10-11). 22 травня 2018 року сторони домовились в добровільному порядку, що дитина ОСОБА_3 буде проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 надав згоду на реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, та згода була посвідчена нотаріально (т.1 а.с.13-14). Згідно довідки про склад сім`ї № 013-2 від 30 жовтня 2018 року, яка видана виконавчим комітетом Володарської селищної ради Київської області, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17). Власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 (т.1 а.с.18-25), яка є матір`ю ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_3 . Згідно довідки, яка видана 26 жовтня 2018 року Володарською ЦРЛ Київської області, ОСОБА_3 перебуває на обліку та зареєстрована у дільничного лікаря (т.1 а.с.32), що також стверджено декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (т.1 а.с.42-43). Також представником позивача за первісним позовом надано медичний консультаційний висновок (т.1 а.с.34-35). 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 , який є дідом ОСОБА_3 , до Дніпровського управління поліції ГУ НП у місті Києві було подано заяву про те, що ОСОБА_2 забрав онуку ОСОБА_4 на два тижні до себе, та після спливу зазначеного часу не повертає її за місце проживання (т.1 а.с.36-37). ОСОБА_6 є представником ОСОБА_1 за довіреністю (т.1 а.с.38-39).
ОСОБА_2 08 січня 2019 року подав зустрічну позовну заяву, в якій ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати. Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що сторони перебували в шлюбі. 25.05.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та дійсно сторони домовились в добровільному порядку, що дитина ОСОБА_3 буде проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зазначив в позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 більшість часу з моменту розлучення проживає за межами України та зазначив що ОСОБА_1 залишила доньку ОСОБА_4 на своїх батьків, в зв`язку з чим ОСОБА_2 було прийнято рішення забрати дочку до себе, оскільки лише він, як батько дитини може забезпечити найкращий догляд та утримання, в зв`язку з тим що ОСОБА_1 не має достатньо часу для виховання дитини.
До зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 приєднав акт обстеження умов проживання, згідно якого зазначено, що для дитини є всі умови для проживання (т.1 а.с.86) та надано договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.112-113). Додано договір про надання медичних послуг для ОСОБА_3 (т.1 а.с.87-88). Окрім того приєднано договір. Який заключено ОСОБА_2 з школою раннього розвитку «Мандаринка» щодо влаштування дитини ОСОБА_3 на навчання (т.1 а.с.89). Також ОСОБА_2 було надано характеристики, згідно яких він характеризується позитивно (т.1 а.с.108-111).
В подальшому представником позивача за первісним позовом було надано пояснення, що дитина ОСОБА_3 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 , та окрім того вказав, що ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_3 (т.2 а.с.42-45). Окрім того представник позивача за первісним позовом вказав, що ОСОБА_2 відчужив належну йому частину квартири, що стверджено письмовими доказами (т.2 а.с.47-48).
Свідок ОСОБА_6 надав показання, що ОСОБА_1 є його дочкою, а ОСОБА_3 є його онукою. Онука ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та його сім`єю. Батько ОСОБА_2 життям дитини не цікавиться, участі у вихованні, навчанні, лікуванні або будь-якому житті не бере, матеріально не допомагає. Онука проживає за адресою АДРЕСА_1 . З 2019 року по даний час ОСОБА_2 з дитиною не спілкується, не відвідує. Батько дитини ОСОБА_2 надав нотаріальну згоду на проживання дитини у Володарці, де вона з 2019 року по даний час проживає та відвідує дитячий садок. В даний час ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_4 , а також має власну квартиру в АДРЕСА_1 . Місце проживання та перебування ОСОБА_2 йому невідомо. До онуки ОСОБА_4 приїздить провідувати мати ОСОБА_2 , з якою вони спілкуються.
Свідок ОСОБА_5 надала показання, що вона є матір`ю ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_3 , яка проживає разом з ними та виховується у їхній сім`ї. Онука ОСОБА_3 відвідує дитячий садок з лютого 2019 року в смт. Володарка Київської області. ОСОБА_2 в березні 2019 року приїздив до них, після чого з дитиною не спілкується, дитину не відвідує, не допомагає та коштів на утримання дитини не надає. З матір`ю ОСОБА_2 , гарні відносини, вони спілкуються та мати ОСОБА_2 проїздить та відвідує онуку ОСОБА_4 . Витрати на утримання несе донька ОСОБА_1 . Місце перебування ОСОБА_2 їй невідомо.
Свідок ОСОБА_7 надала суду показання про те, що вона працює завідуючою дитячого садка «Пізнайко» в смт. Володарка, Київської області. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8 жодного разу до садка не прибував, не відвідував, не цікавився успіхами дитини та вона його жодного разу не бачила. Приблизно в грудні 2018 року до неї звернулась ОСОБА_1 щодо влаштування дитини ОСОБА_4 в дитячий садок, про що було надано роз`яснено порядок влаштування дитини в дитячий садок. Приблизно з січня 2019 року ОСОБА_3 розпочала навчання у дитячому садку. Життям дитини у садку займається мати ОСОБА_1 та дід з бабою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Батько ОСОБА_2 в садочку не був жодного разу, то ні з ким ніколи не спілкувався з приводу дитини ОСОБА_4 . Дитина ОСОБА_3 адаптувалась у садку, має друзів, гарно розвинута, спілкується з дітьми та вихователями та садок відвідуватиме ще 2 роки до закінчення навчання.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінюючи показання свідків та надані сторонами письмові докази, суд вважає, що враховуючи інтереси дитини, позицію щодо позовних вимог сторін по справі, що місце проживання дитини повинно бути визначено в АДРЕСА_1 , разом з матір`ю, за місцем реєстрації матері та дитини, враховуючи надану нотаріально посвідчену згоду батька, навчанням дитини у Володарському дитячому садку та перебування на обліку у лікаря в смт. Володарка, Київської області, а також з врахуванням участі кожного з батьків у навчанні, вихованні та житті дитини, відповідно до досліджених доказів у судовому засіданні та наявність власного житла у ОСОБА_1 в смт. Володарка, Київської області.
Відповідно до ч. 1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Ч. 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно вимог ч.1 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до вимог ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.
Тож враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що необхідно визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2
Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності до ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини , що мають істотне значення.
Згідно вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі
Згідно із ч. 1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
Керуючись ст.ст. 160, 161, 162, 180-183, 192 СК України, ст.ст. 12, 82, 83, 89, 141, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про стягнення аліментів, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 - аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 , на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) гривень, починаючи з 02 листопада 2018 року, щомісячно, до повноліття дитини.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Володарської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України.
З повним рішенням сторони можуть ознайомитись 04 вересня 2020 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Володарський районний суд Київської області (п. 15 п.п. 15.1, 15.5 ч.1 розділу ХІІІ „Перехідні положення" ЦПК України (у редакції Закону №2147-VІІІ). Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: О. В. Ткаченко