Справа № 296/8882/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

"21" січня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.

представника позивача Баньківського В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадженням у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою та з урахуванням уточнень просить: встановити юридичний факт, а саме, що заповіт складений ОСОБА_3 17 грудня 2004 року та посвідчений Державним нотаріусом першої Житомирської державної нотаріальної контори Савіцькою Т.В., зареєстрований в реєстрі за №6-1901, належить ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме на 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 , разом з господарськими будівлями та спорудами, що до нього належать.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно у виді 54/100 частини будинку АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своєму співмешканцю ОСОБА_4 . Вказала, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті її тітки ОСОБА_3 , однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав і не зареєстрував за собою право власності на вказане нерухоме майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким належне йому майно у виді частини будинку АДРЕСА_1 заповів їй - ОСОБА_1 . Зазначила, що вона фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак отримала у нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як існують розбіжності у правовстановлюючих документах, а саме в написанні прізвища ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Галасюка Р.А. від 05.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Галасюка Р.А. від 24.05.2019 справу призначено до розгляду по суті.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду, у зв`язку зі звільненням 01.08.2019 року судді Галасюка Р.А. у відставку.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.10.2019 року прийнято позовну заяву до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2019 року постановлено витребувати з Житомирського обласного державного нотаріального архіву (м. Житомир, вул. Миколи Сціборського, 6-а) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної до майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2019 року постановлено залучити до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .

05 грудня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача Територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 не з`явилася, подала заяву від 16.01.20 в якій повідомила, що їй відомий зміст позовних вимог, позов визнає повністю та не заперечує щодо задоволення позову та просила розглядати справи у її відсутність

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки одночасного існують такі умови: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою з метою набуття права власності на спадкове майно, а саме на 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 , оскільки державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через виявлені розбіжності у правовстановчих документах, а саме в заповіті.

Як вбачається із матеріалів справи, частина житлового будинку АДРЕСА_1 , в розмірі 54/100 належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від 1 до 5 включно, посвідченого Житомирською нотаріальною конторою 15.06.1961 за р. №3-2030, дублікат якого виданий Житомирським обласним державним нотаріальним архівом 16.05.2006 за р.№92; та на підставі рішення народного суду м. Житомира від 01.11.1971 у справі 2-2258. Право власності на 54/100 частин будинку було зареєстроване комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 19.06.2006, номер запису 7906 в книзі 22, реєстраційний номер 15113124 (а.с.14,16,17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина, в т.ч. на вказану частину житлового будинку.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В своїх показах свідок ОСОБА_5 вказала, що позивачка ОСОБА_1 є її донькою, а ОСОБА_3 доводиться тіткою по матері. Також зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у цивільному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільних дітей у них не було. В 2009 році ОСОБА_3 померла та за життя нею було складено заповіт на ОСОБА_4 . Через три роки після смерті ОСОБА_3 помер ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт на ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що з дитинства знала ОСОБА_3 , оскільки була її сусідкою. Також їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю п`ятнадцять років. Після смерті ОСОБА_3 за ОСОБА_4 доглядала ОСОБА_5 , яка є племінницею ОСОБА_3 , а після смерті ОСОБА_4 в частині будинку, де проживав останній проживала ОСОБА_1 . Також свідок повідомила, що в іншій частині будинку проживав колишній чоловік ОСОБА_3 з іншою дружиною, а на даний час проживає її дочка

ОСОБА_7 матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_3 було складено заповіт від 17.12.2004 року на ім`я ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори Савіцькою Т.В., зареєстрований в реєстрі за №6-1901, відомості щодо зміни або скасування якого відсутні (а.с.9).

У даному заповіті прізвище ОСОБА_4 записано як « ОСОБА_8 ».

Проте, згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області 07.11.1998 року, копія якого міститься в спадковій справі №301/2013 померлого ОСОБА_4 , його прізвище вірно пишеться як « ОСОБА_9 ».

Також встановлено, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт щодо належної йому частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (копія заповіту а.с. 12).

Однак, державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Поліщук А.І., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що при огляді нотаріусом оригіналу заповіту, посвідченого Першою Житомирською державною нотаріальною контори 17 грудня 2004 року за №6-1901 від імені ОСОБА_3 , а також паспорта гр. ОСОБА_4 у наведених документах було виявлено розбіжності, а саме: заповіт від ім. ОСОБА_3 складено на ім. ОСОБА_4 , а за паспортом вказана особа ОСОБА_4 (а.с.22).

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Оцінюючи в сукупності зібрані та дослідженні по справі докази, суд вважає доведеним факт того, що заповіт складений ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідчений державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори Савіцькою Т.В. від 17.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №6-1901, з записом після слів «заповідаю:» « ОСОБА_4 »" та «У разі коли:» « ОСОБА_4 » складений на ОСОБА_4 .

Оскільки встановлення цього факту необхідно ОСОБА_1 для оформлення спадщини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило 54/100 частини будинку АДРЕСА_1 .

Як вказувалося вище, право власності ОСОБА_3 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 54/100 було зареєстроване комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 19.06.2006, номер запису 7906 в книзі 22, реєстраційний номер 15113124 (а.с.17) .

За змістом наявної в матеріалах справи копії заповіту від 17.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори Савіцькою Т.В (зареєстровано в реєстрі за №6-1901), ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Все моє рухоме та нерухоме майно, яке на день моєї смерті буде мені належати, з чого б таке не складалося та де б воно не знаходилося, а також все, що на що я за законом матиму право, я заповідаю ОСОБА_4 . У разі, коли ОСОБА_4 , помре раніше за мене, або не прийме спадщину, все моє рухоме та нерухоме майно, я заповідаю ОСОБА_1 (а.с. 9)

Відоповідно до положень ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1278 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними

Як вбачається з витребуваної судом копії спадкової справи №731/2009 до майна померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 є єдиним хто звернувся до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 у визначений чинним законодавством шестимісячний термін звернувся до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав і не зареєстрував за собою право власності на вказане нерухоме майно

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с.11).

Встановлено, що ОСОБА_4 за життя також складав заповіт щодо належної йому частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 23.10.2009, посвідченого державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Серьожкіною О.М. (зареєстровано в реєстрі за №3-395) ( а.с. 12).

Згідно ст. 1235, 1236 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

За змістом ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Судом встановлено, що станом на час відкриття спадщини заповіт, складений ОСОБА_4 на користь позивачки у справі, яким останній заповів ОСОБА_1 належну йому частину житлового будинку АДРЕСА_1 Транзитному є чинним.

Як вбачається з витребуваної судом спадкової справи №301/2013 до майна померлого ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є єдиною хто звернулася до Другої житомирської державної нотаріальної контори із заявою від 12.08.2013 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 у визначений чинним законодавством термін звернулася до Другої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.ст. 1296, 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Постановою державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. від 25.06.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 заповідача, ОСОБА_4 , який прийняв, але не оформив спадщину після його заповідачки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з тим, що при огляді нотаріусом оригіналу заповіту, посвідченого Першою Житомирською державною нотаріальною контори 17 грудня 2004 року за №6-1901 від імені ОСОБА_3 , а також паспорта гр. ОСОБА_4 у наведених документах було виявлено розбіжності, а саме: заповіт від ім. ОСОБА_3 складено на ім. ОСОБА_4 , а за паспортом вказана особа ОСОБА_4 .

Отже, у відповідності до положень ст. 1235 ЦК України, позивачка має право на отримання у спадок 54/100 частини будинку АДРЕСА_1 .

Також слід зазначити, що згідно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 46/100 частин будинку АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.08.15 (а.с. 77-78). В свою чергу, власником 54/100 частини будинку продовжує значитися ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст.ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Верховний Суд прийшов до висновку, що відсутність реєстрації права власності на майно, що належало спадкодавцю, не позбавляє права спадкоємців на спадкове майно.

Як вбачається з матеріалів справи, набуття позивачкою права власності на частину будинку АДРЕСА_1 за заповітом після смерті ОСОБА_4 стало неможливим шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тож позивачка обґрунтовано звернулася до суду з відповідним позовом, обравши належний спосіб захисту своїх невизнаних прав.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що у позасудовому порядку, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права, при цьому позивачкою доведено її право на спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_4 , суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним і права, у зв`язку з чим за ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування на 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 178, 263-265, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233-1236, 1254, 1268-1270, 1278, 1296-1298 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що заповіт, посвідчений Державним нотаріусом першої Житомирської державної нотаріальної контори Савіцькою Т.В. 17.12.2004 року за реєстровим №6-1901, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , належить ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 54/100 частин будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_8 ,

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 ,

РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач:

Територіальна громада м. Житомира

в особі Житомирської міської ради,

місцезнаходження за адресою:

м.Житомир, Площа Корольова, 4/2.

Третя особа:

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_9 ,

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_3 ,

РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О. Й. Адамович