ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4146/20 Справа № 199/9361/19 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив,що він, наказом ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» від 14.02.2019 року №50 був призначений на посаду тимчасово виконувачем обов`язків директора госпрозрахункового відокремленого підрозділу «Кілійський суднобудівельний - судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» з 15.02.2019 року.

У подальшому, з незрозумілих позивачу підстав, наказом ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» від 19.09.2019 року №404 його переведено на посаду виконуючого обов`язки заступника директора заводу. Підставою переведення у вказаному наказі зазначено його заява. Проте, жодної заяви про переведення йому не пропонували написати та він особисто не писав.

Па підставі зазначеного наказу ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» від 19.09.2019 року №404, наказом від 19.09.2019 року №130/к його переведено на посаду виконуючого обов`язки заступника директора заводу, з яким його навіть не ознайомили.

31.10.2019 року позивач повідомив відділ персоналу заводу, що він з 31.10.2019 року перебуває па лікарняному, в зв`язку з чим у нього відкритий листок непрацездатності.

Однак, його повідомили, що на підставі листа ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» від 31.10.2019 року №ЧЗК-152 він підлягає звільненню з роботи, 31.10.2019 року, відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпІІ України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. При цьому, з ним жодних строкових трудових договорів ніколи підписано не було. Як наслідок таких протиправних дій з боку заступника голови Правління та т.в.о. директора заводу, наказом заводу від 31.10.2019 року №151/к, під час перебування на лікарняному, його звільнено 31.10.2019 року. Вважає своє звільнення таким, що не відповідає трудовому законодавству.

Крім того, станом на день звернення з вказаним позовом, йому не видано належно оформлену трудову книжку і з ним не проведено розрахунок у день звільнення.

Враховуючи зазначене, просив суд визнати незаконними та скасувати накази: Прат «УДП» №404 від 19.09.2019 року, Заводу № 130/к від 19.09.2019 року та 151/к від 31.10.2019 року, поновити його на посаді т.в.о. директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» (а.с.1-8).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі - відмовлено (а.с.145-150).

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що його звільнення є безпідставним, оскільки він виконував обов`язки за безстроковим договором.

Крім того, зазначає, що звільнення відбулось під час перебування його на лікарняному.

Також, вказує, що відповідач в порушення вимог закону не видав у день звільнення трудову книжки (а.с.152-159).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, позивача було прийнято до ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" на посаду в.о.заступника директора на підставі Наказу по ГВСП "КСБСРЗ" від 23.01.2019 р. за №12/к та письмової заяви заявника від 23.01.2019 року.

Згідно з Наказом по ПрАТ «УДП» "Про призначення ОСОБА_1 т.в.о. директора ГВСП "КСБСРЗ"" за №50 від 14.02.2019 року, письмовою заявою ОСОБА_1 від 14.02.2019 р. (надалі по тексту - Наказ ПрАТ "УДП" №50 від 14.02.2019 р.) та виробничою необхідністю т.в.о. директора ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП» ОСОБА_2 переведено до ПрАТ «УДП» на іншу посаду, а ОСОБА_1 виконуючого обов`язки заступника директора, призначено т.в.о директора ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП» з 15.02.2019 року. Також, на підставі цього ж наказу, по ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП» було видано наказ про призначення ОСОБА_1 виконуючого обов`язки заступника директора з 15.02.2019 року т.в.о директора ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП», що підтверджено витягом з наказу по ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП» за №22/к від 15.02.2019 року.

На підставі виданих наказів та заяви, позивач тимчасово виконував обов`язки директора ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" до призначення на посаду директора на підставі рішення Загальних Зборів Товариства та підписання відповідного контракту між сторонами.

Також, як передбачено п.2 Наказу по ПрАТ "УДП" за №50 від 14.02.2019 року, у зв`язку з переведенням ОСОБА_2 на іншу посаду здійснити прийом-передачу справ директора ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" з 15.02.2019 р. по 19.02.2019 р., Акт прийому- передачі справ надати голові Правління ПрАТ "УДП" для затвердження до 20.02.2019 року. Фактично ОСОБА_1 приступив до тимчасового виконання обов`язків директора, але справи та документи прийняті не були, Акт прийому-передачі справ не складено та не надано на затвердження голові Правління ПрАТ "УДП", у зв`язку з чим у подальшому ОСОБА_1 не було призначено на посаду директора та не укладено контракт, як передбачено Положенням по ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" та діючими нормативними актами.

Згідно з п.6.9. розділу 6 Положення про ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП», заступник директора Підрозділу, головний бухгалтер та юрисконсульт призначаються директором Підрозділу за погодженням з Правлінням Товариства. Відповідно до поданого до ПрАТ "УДП" письмового Подання ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" від 29.10.2019 року за вих. №033/2158, на підставі п.6.9. Положення про ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП", щодо погодження про призначення на посаду заступника директора ГВСП "КСБСРЗ" ОСОБА_1 , дане питання було внесено на розгляд Правління ПрАТ "УДП".

Відповідно до Витягу з Протоколу засідання Правління від 30.10.2019 р. за №7, з питання щодо призначення на посаду заступника директора ГВСП "КСБСРЗ" ОСОБА_1 на постійну основу, було прийнято рішення про непогодження призначення в.о.заступника директора ОСОБА_1 на посаду заступника директора.

На підставі прийнятого рішення, рекомендованого листа ПрАТ "УДП" за №ЧЗК-152 від 31.10.2019 р. та Наказу по ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" від 31.10.2019 р. за №151/к, ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Згідно з даною нормою закону, підставами припинення трудового договору є закінчення його строку.

Відповідно до Довідки ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" від 05.12.2019 р. за вих. №033/2251, станом на 31.10.2019 року, існували вакантні посади інженера-технолога, інженера з технічного нагляду (будівель та гідротехнічних споруд) та інженера з охорони навколишнього середовища. Виходячи з освіти Позивача та наданої копії диплому спеціаліста до особової справи під час прийняття на роботу, Позивач має повну вищу освіту за спеціалізацією "Правознавство" та має кваліфікацію "юрист". У зв`язку з чим, ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" на день звільнення не мав змоги запропонувати відповідну вакантну посаду за її відсутності.

При прийомі на роботу до ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" позивачем було надано копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 21.11.2002 р., у якому є штемпель з відміткою "місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 " та штемпель з відміткою "знято з реєстрації", інша інформація про подальшу реєстрацію місця реєстрації відсутня. Виходячи з письмової заяви ОСОБА_1 від 23.01.2019 р. про прийняття на посаду в.о. заступника директора, позивачем зазначалася адреса: АДРЕСА_2

Позивач був відсутній на роботі в день звільнення, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню.

01.11.2019 р. ГВСП "КСБСРЗ" рекомендованою поштою був направлений лист за вих.№033/2160 від 31.10.2019 р., на зазначену адресу позивачем при прийомі на роботу: АДРЕСА_2, про необхідність отримання трудової книжки або направлення на адресу роботодавця лист (заяву) про згоду направлення трудової книжки поштою, з додатком до листа - бланк самої заяви.

Про відправлення даного листа свідчить фіскальний чек за №0015 Укрпошти від 01.11.2019 р. У зв`язку з наданням недостовірної інформації, щодо адреси ОСОБА_1 при прийомі на роботу, даний лист повернено з відміткою пошти "Повернення", що також підтверджено відстеженням поштового відправлення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України є законним та обґрунтованим у зв`язку із закінченням строкового трудового договору так як, на посаду виконуючого обов`язки заступника директора позивача не було прийнято на постійну основу. Порушень трудового законодавства судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

Згідно зі статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Згідно ч.ч.1,3 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, і строковим, що укладається на визначений строк, установлений за погодженням сторін.

Згідно п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ч.2 вказаної статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Згідно ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП зазначено, що оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору - контракту він виявив, коли звертався із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом. У цей же час він виразив і волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений.

Враховуючи зазначене, вбачається, що позивач, на підставі виданих наказів та заяви, тимчасово виконував обов`язки директора ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" до призначення на посаду директора на підставі рішення Загальних Зборів Товариства та підписання відповідного контракту між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що власник підприємства може здійснювати свої права з управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до установчих документів. Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. З керівником підприємства (директором) укладають договір (контракт), у якому фіксують строк найму, права, обов`язки і відповідальність, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення, а також за узгодженням сторін інші умови, що передбачає норма ст. 65 Господарського кодексу України.

Відповідно до установчих документів ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» повноваження таких органів встановлено в Статуті ПрАТ " Українське Дунайське Пароплавство ".

Відповідно до п.1.4 Статуту ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство», Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод», у зв`язку з реорганізацією останнього шляхом приєднання до Товариства. «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» - є госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство» та діє відповідно до Положення госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України за №364 від 09.08.2011 року. Згідно з п.3.2 розділу 3 Положення ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство», Підрозділ здійснює свою діяльність від імені Товариства на основі і відповідно до чинного законодавства України, Статуту Товариства та цього Положення, яке затверджене Вищим органом Товариства.

Управління діяльністю Підрозділу здійснює директор Підрозділу, який призначається (звільняється) на посаду Правлінням Товариства за погодженням з Вищим органом Товариства. Директор безпосередньо підпорядковується голові Правління Товариства. Прийом на роботу директора Підрозділу здійснюється Товариством на підставі укладеного з ним контракту, що передбачено у п.6.1., 6.4. розділу 6 Положення про ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство».

У відповідності до п.9.1. розділу 9 Статуту ПрАТ "УДП" органами управління Товариства є Вищий орган Товариства. Вищим органом Товариства є Загальні збори акціонерів, виконавчим органом Товариства, що здійснює управління поточною діяльністю Товариства є Правління Товариства на чолі з Головою Правління, що зазначено у пп.9.4.1. п. 9.4. розділу 9 Статуту ПрАТ " УДП ". До компетенції Правління зокрема, але не виключено, належить призначення та звільнення керівників Філій, представництв, відокремлених підрозділів, керівників апарату управління, крім посадових осіб органів управління Товариства, що передбачено абз.4 пп.9.4.7 п.9.4. розділу 9 Статуту ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство». Таким чином, саме Правління Товариства вирішує питання щодо призначення та звільнення керівника відокремлених підрозділів ПрАТ "УДП", яким є ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство».

Призначення на посаду директора відокремленого структурного підрозділу не може призначатися особа не невизначений строк, обіймання даної посади здійснюється на підставі відповідного наказу, укладеного Контракту та письмової заяви особи. До відповідного призначення на посаду директора ГВСП "КСБСРЗ" у ПрАТ "УДП" особи призначаються на тимчасове виконання таких обов`язків.

Таким чином, відповідно до установчих документів Товариства, Положення про ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" та заяви позивача, сторони домовилися про прийом на роботу на тимчасове виконання обов`язків директора ГВСП "КСБСРЗ". Відповідно до цього трудові відносини не встановлені сторонами на невизначений строк з урахуванням характеру роботи, які виражені в організації та здійсненні господарської діяльності структурного підрозділу. Дані трудові правовідносини мають строковий характер до укладення та підписання сторонами відповідного Контракту, у якому сторони повинні визначити строк найму, права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, умови звільнення, а також за узгодженням сторін інші умови.

З наведених документів вбачається, що сторони уклали угоду, яка повністю відповідає волевиявленню позивача, в частині, що стосується посади, яку він бажає обійняти та погоджується з Положенням про ГВСП «КСБСРЗ» та Статутом ПрАТ «УДП», якими передбачається, що обіймання даної посади директора буде здійснюватися до призначення Правлінням Товариства та укладення контракту між сторонами.

При цьому в наказі про переведення на посаду т.в.о директора заводу відсутні посилання на конкретну календарну дату дії чи припинення договору, чи посилання на конкретну кількість років, місяців чи днів, протягом яких позивач виконує трудові обов`язки на даній посаді, тому даний договір не вважається безстроковим та таким, що укладений на невизначений строк.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що його звільнення є безпідставним.

Незаконність свого звільнення позивач також обґрунтовує тим, що звільнення відбулось під час перебування його на лікарняному. Однак, це є безпідставним, оскільки ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює заборону звільнення працівника з роботи в період його тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Зазначена заборона не поширюється на випадок звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 36 зазначеного Кодексу.

Доводи в апеляційній скарзі на те, що відповідач в порушення вимог закону не видав у день звільнення трудової книжки не заслуговують на увагу, оскільки не є тими порушеннями, які є підставою для поновлення на роботі позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в рішенні висновки суду відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: