Постанова

Іменем України

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 757/3276/18-ц

провадження № 61-9826св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача -Каракоця Олександр Романович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., від 03 червня 2020 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом

до акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором, визнання припиненими поруки й іпотеки та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 21 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 100 тис. доларів США строком до 21 червня 2027 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 21 червня 2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 21 червня 2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того,

21 червня 2007 року між нею та банком було укладено договір поруки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що вона невідкладно повідомила відповідача. Зазначала, що оскільки відповідач своїм листом від 31 березня 2015 року визнав той факт, що вона повідомила його про смерть боржника, саме з 31 березня 2015 року, на її думку, починається перебіг строків, встановлених частинами другою, третьою статті 1281 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом

від 10 вересня 2009 року вона є спадкоємцем ОСОБА_2 . Вказувала, що у встановлені законом строки та порядку відповідач не заявив вимог до неї як спадкоємця померлого, яка прийняла спадщину, що в розумінні частини четвертої статті 1281 ЦК України позабавляє відповідача такого права вимоги. Отже, на думку позивача, з моменту смерті боржника ОСОБА_2 правовідносин між ним та банком за основним зобов`язанням є припиненими. Проте, відповідач цього факту не визнає та вимагає від неї виконання умов кредитного договору. Умовами договору поруки строк дії поруки не встановлено, а тому порука є припиненою в зв`язку з припиненням забезпеченого нею зобов`язання з моменту смерті боржника. Також наголошувала, що оскільки за життя позичальник виконував свої зобов`язання за кредитним договором та заборгованості за кредитним договором не мав, підстави для звернення до неї як спадкоємця з вимогою про стягнення боргу у межах вартості предмета іпотеки у відповідача також відсутні. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання з моменту смерті боржника, іпотека також є припиненою. Оригінали документів, що підтверджують право власності померлого ОСОБА_2 на предмет іпотеки, протиправно утримуються відповідачем, що порушує її право власності та унеможливлює оформлення нею свідоцтва про право на спадщину.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором від 21 червня

2007 року № DNUAGK00000003, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , внаслідок його смерті з 19 вересня 2008 року; визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 21 червня

2007 року № DNUAGK00000003, укладеним між нею та відповідачем,

з 19 вересня 2008 року у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором з 19 вересня 2008 року; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 21 червня 2007 року № DNUAGK00000003, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , внаслідок його смерті з 19 вересня 2008 року; зобов`язати відповідача передати їй оригінали документів, що підтверджують право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв. м, житловою площею 23,1 кв. м, а саме договір купівлі-продажу ВЕР № 315595, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу

Козіною А. В., реєстровий № 1418 від 21 червня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва у складі судді Батрин О. В. від 10 червня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за спірним кредитним договором існує непогашена заборгованість у розмірі 72 729,59 доларів США. Районний суд зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо невідкладного повідомлення відповідача про смерть позичальника ОСОБА_2 . Натомість відповідач неодноразово наголошував позивачу на необхідності пред`явлення банку копії свідоцтва про смерть позичальника. Вказані обставини унеможливлюють встановлення факту наявності чи відсутності у кредитора прав пред`явлення вимоги до позивача як спадкоємця у встановлені законом строки. Після смерті позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 позивач добровільно виконувала обов`язки по сплаті кредиту на загальну суму 26 911,98 доларів США. Вимоги про зобов`язання відповідача передати позивачу оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки є похідними від основних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 09 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненими правовідносини за кредитним договором від 21 червня 2007 року № DNUAGK00000003, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , внаслідок його смерті з 15 вересня 2008 року. Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 21 червня 2007 року № DNUAGK00000003, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором

від 21 червня 2007 року № DNUAGK00000003, укладеним між

АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з 19 вересня 2008 року. Визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки від 21 червня 2007 року

№ DNUAGK00000003, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та

ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В., реєстровий № 1418 від 21 червня 2007 року, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором № DNUAGK00000003 від 21 червня 2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , з 10 вересня 2015 року. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» передати ОСОБА_1 оригінали документів, що підтверджують право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв. м, житловою площею 23,1 кв. м, а саме договір купівлі-продажу ВЕР № 315595, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В., реєстровий № 1418 від 21 червня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що протягом шести місяців, починаючи з 10 березня 2015 року, банк не пред`явив вимог до спадкоємців за основним та додатковим зобов`язаннями боржника, тому правовідносини за кредитним договором та договором іпотеки вважаються припиненими з 10 вересня 2015 року у силу вимог статті 1281 ЦК України.ОСОБА_1 як особа, яка прийняла спадщину, фактично вважається новим боржником, а відтак не може виступати поручителем за виконання своїх же зобов`язань, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості збігу боржника і поручителя в одній особі. Крім того, позивач не надавала своєї згоди на виконання нею у повному обсязі зобов`язань померлого боржника в порядку виконання договору поруки. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що порука є припиненою з моменту смерті боржника, тобто з 19 вересня 2008 року.Також апеляційний суд вважав обґрунтованою вимогу позивача про зобов`язання передати оригінали правовстановчих документів на предмет іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі

№ 1286цс15 та у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 441/1647/15-ц, від 20 травня 2020 року у справі

№ 522/23829/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки входять до складу спадщини, а Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави припинення іпотеки як смерть іпотекодавця. АТ КБ «Приватбанк» вказує, що положення

статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутись з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність. Також посилається на те, що банк не було повідомлено належним чином про смерть позичальника, а підстави для припинення поруки відсутні, оскільки позивач після смерті позичальника добровільно виконувала зобов`язання по сплаті кредиту.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить суд залишити касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», яке у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNUAGK00000003, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 тис. доларів США на придбання житлової нерухомості

та 20 тис. доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 21 червня 2027 року. Умовами договору визначено, що позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 179,64 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Періодом сплати погоджено вважати період з «21» по «28» число кожного місяця (пункт 7.1).

Відповідно до пункту 2.3.3 вказаного договору у випадку смерті позичальника банк має право в односторонньому порядку розірвати договір або зменшити розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством.

Згідно з пунктом 5.3 кредитного договору припинення його дії здійснюється відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до пункту 6.6 кредитного договору зобов`язання позичальника за згодою банку можуть бути виконані іншою особою.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

21 червня 2007 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки № DNUAGK00000003, посвідчений 21 червня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. за реєстровим номером № 57, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 28 договору іпотеки визначено строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

21 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № DNUAGK00000003, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Пунктом 11 договору поруки визначено, що цей договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

21 червня 2007 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя

№ DNUAGK00000003. Згідно з пунктом 2 цього договору його укладено з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14 жовтня 2008 року.

10 вересня 2009 року ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори

від 06 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії через ненадання документів, що підтверджують право власності померлого на квартиру АДРЕСА_1 .

16 червня 2015 року ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «Приватбанк» про смерть ОСОБА_2 та вказала про те, що вона та двоє спільних з ОСОБА_2 дітей є спадкоємцями та претендують на квартиру, яка є предметом іпотеки за спірним кредитним договором.

Після смерті позичальника ОСОБА_1 добровільно виконувала умови кредитного договору та сплатила на користь банку грошові кошти у розмірі 26 911,98 доларів США.

Згідно наданої банком інформації станом на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій за спірним кредитним договором наявна заборгованість у розмірі 72 729,59 доларів США.

Відповідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 16 березня 2015 року 10 березня 2015 року ОСОБА_1 зверталася до банку з питанням щодо можливості надання банком їй правовстановлюючих документів за договором

від 21 червня 2007 року № DNUAGK00000003 для вступу у спадщину у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми

статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного

у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці

у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються

у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Частиною першою-третьою статті 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою).

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимогиза основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (частина перша статті 559 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки кредитор спадкодавця був обізнаний про смерть позичальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 березня 2015 року, що підтверджується належними та допустимими доказами (повідомлення спадкоємця та листи банку), та у визначений статтею 1281 ЦК України строк, не пред`явив до спадкоємців позичальника, які прийняли спадщину, вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, що позбавляє кредитора права такої вимоги за основним і додатковими зобов`язаннями, а також є підставою для припинення таких зобов`язань. Відповідач не довів факт пред`явлення вимоги до спадкоємців у межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України.

Посилання касаційної скарги на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах суду касаційної інстанції, є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини, встановлені судами у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 1286цс15, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 441/1647/15-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 522/23829/17, та у справі, яка переглядається, є різними.

Додана до касаційної скарги копія листа Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20 травня 2016 року № 755 не може бути взята до уваги, оскільки зазначений доказ не був поданий відповідачем під час розгляду справи судами попередніх інстанцій та не був предметом оцінки цих судів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Доводи касаційної скарги недають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович