Номер провадження: 22-ц/813/3054/20
Номер справи місцевого суду: 509/1516/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державного підприємства «ТВК»у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ТВК» про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні гаражним приміщенням та зобов`язання виконувати умови договору, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Кочко В.К. 07 серпня 2019року у смт. Овідіополь Одеської області, -

встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ДП «ТВК» про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні гаражним приміщенням та зобов`язання виконувати умови договору(а.с. 2-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 05 вересня 2007 року він уклав з Державним підприємством Міністерства оборони України "Південь" договір №116/2007 про надання послуг з обслуговування гаражного приміщення, 11 вересня 2018 року від відповідача позивачу надійшов лист, з якого стало відомо, що правонаступником ДП "Південь" є ДП "ТВК", відповідач перешкоджає позивачу у користуванні гаражним приміщенням та не у повному обсязі виконує умови вищевказаного договору, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ДП «ТВК», яке є правонаступником ДП «Південь», не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні гаражним приміщенням, яке розташоване по АДРЕСА_1 , загальною площею 115,4 кв.м. Зобов`язано ДП «ТВК», яке є правонаступником ДП «Південь», у повному обсязі виконувати умови договору від 05 вересня 2007 року №116/2007, укладеного з ОСОБА_1 протягом строку, встановленого в договорі. Стягнуто з ДП «ТВК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 769 гривень (а.с. 97).

В апеляційній скарзі представник ДП «ТВК» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання про судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що відповідач, не допускаючи на територію підприємства сторонніх осіб, які начебто прямували до ОСОБА_1 , діяв у спосіб, визначений перепускним режимом підприємства. В свою чергу, позивачем не було виконано умови п.2.1.5 Договору, не отримано перепустки на автомобіль, що і стало підставою для недопущення автомобільного транспорту на територію підприємства (а.с. 103-104).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ДП «ТВК»підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2007 р. ОСОБА_1 уклав з Державним підприємством Міністерства оборони України "Південь" договір №116/2007 про надання послуг з обслуговування гаражного приміщення.

У період з 2007 р. позивач виконує всі умови Договору, у тому числі в частині виконання фінансових зобов`язань.

11 серпня 2018 р. на адресу позивача надійшов лист №134 від ДП "ТВК", згідно тексту якого вбачається, що наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 12 жовтня 2010 р. №315, відповідач у справі став правонаступником ДП "Південь", і запропонував укласти додаткову угоду до договору про надання послуг з обслуговування гаражного приміщення від 05 вересня 2007 р. №116/2007, предметом якої є дострокове розірвання вищевказаного договору.

Матеріалами справи доведено, що відповідачем постійно порушуються умови договору, що полягає у діях, направлених на недопущення на територію ДП відповідного автотранспорту.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 червня 2008 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП МОУ "Південь" про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання виконувати умови договору, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, але правонаступник ДП МОУ "Південь" - ДП "ТВК", продовжує чинити перешкоди у користуванні гаражним приміщенням позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні статтею 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Крім того, статтею 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наведених підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягали задоволенню.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника Державного підприємства «ТВК» про те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач, не допускаючи на територію підприємства сторонніх осіб, які начебто прямували до ОСОБА_1 , діяв у спосіб, визначений перепускним режимом підприємства. В свою чергу, позивачем не було виконано умови п.2.1.5 Договору, не отримано перепустки на автомобіль, що і стало підставою для недопущення автомобільного транспорту на територію підприємства.

Так, як вже вказувалось вище, 05 вересня 2007 р. ОСОБА_1 уклав з Державним підприємством Міністерства оборони України "Південь" (правонаступником якого є Державного підприємства «ТВК») договір №116/2007 про надання послуг з обслуговування гаражного приміщення.

Згідно умов вказаного Договору, сторони погодились взяти на себе певні права та обов`язки, а саме.

Відповідно до п.2.1.1. Договору, відповідач зобов`язаний надати позивачу розташоване на територі Державного підприємства гаражне приміщення (гараж) у відповідності до технічної документації на дане приміщення.

Пунктом 2.1.4. Договору передбачено, що відповідач зобов`язаний не вчиняти дії, які б перешкоджали позивачу завозити та вивозити майно.

Згідно п.2.1.5. Договору, відповідач зобов`язаний видати позивачу перепустку для входу та перепустку для проїзду автотранспорту на територію Державного підприємства. Також, відповідач зобов`язаний надати позивачу (за письмовим запитом) спеціальну перепустку на право відкриття гаражного приміщення уповноваженими на те позивачем особами.

Згідно п.2.4.2. Договору, позивачу надано право вести в зазначеному гаражному приміщенні будь-яку підприємницьку діяльність, яка не протирічить вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до п.5.1. Договору, строк його дії визначений у 49 років.

Згідно п.5.5. Договору, у разі реорганізації або ліквідації відповідача, обов`язки по виконанню умов даного Договору покладаються на його правонаступника.

Враховуючи, що Державне підприємство «ТВК» є правонаступником Державним підприємством Міністерства оборони України "Південь", умови вказаного Договору є обов`язковими для виконання їх відповідачем. А оскільки судом встановлені факти порушення умов Договору та їх невиконання Державним підприємством «ТВК», то колегія суддів вважає, що позивачем було обрано вірний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом зобов`язання усунути перешкоди у користуванні гаражним приміщенням та зобов`язання виконувати умови договору.

Крім того, колегія суддів враховує, що Договір №116/2007 від 05 вересня 2007 р. не визнаний у встановленому Законом порядку недійсним, що також свідчить про необхідність виконання його умов Державним підприємством «ТВК».

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 серпня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «ТВК» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 серпня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе