Дата документу 03.09.2020 Справа № 314/1909/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1909/19 Головуючий у 1-й інстанції: Кіяшко В.О.
Провадження №22-ц/807/2035/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Фофанова Ярослава Леонідовича на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 07 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дитина - син ОСОБА_4 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до Виконавчого провадження №44515272 на виконанні у Вільнянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист №314/3424/14-ц від 09 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

За період з грудня 2018 року по квітень 2019 року у зв`язку з несплатою аліментів ОСОБА_2 утворилась заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам вих. №6716 від 03 квітня 2019 року, складеним Вільнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління у Запорізькій області.

Розрахунком заборгованості по аліментам №9117 від 23 квітня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_2 в квітні 2019 року суми заборгованості за аліментами в повному обсязі.

З урахуванням правила обчислення пені, яке міститься у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №759/9457/15-ц, загальний розмір пені становить 4091,67 грн, які позивач вправі стягнути з відповідача за несвоєчасно сплачені аліменти.

Крім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не працює та стоїть на обліку центрі зайнятості, має нерегулярний, мінливий дохід , ОСОБА_1 вважає, що вправі звернутися до суду з позовною вимогою щодо збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягення.

Спільний син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 хворіє та має діагноз «Гематомегалія, перегин жовчного міхура», крім того дитина часто хворіє на респіраторно-вірусні інфекції.

З огляду на стан здоров`я сина, позивач зазначає, що він потребує постійного лікування і специфічного догляду та відповідно, значних матеріальних витрат.

Крім того, дитина ОСОБА_4 приймав участь у численних дитячих конкурсах та має відповідні нагороди та досягнення.

Відповідач добровільно не приймає участі у фінансуванні додаткових потреб дитини, а ОСОБА_1 було понесено витрати на загальну суму 84596,83 грн, тому вищевикладені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

В червні 2019 року, січні 2020 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявами про збільшення розміру позовних вимог, а саме в частині збільшення додаткових витрат, понесених на утримання дитини. (т.1 а.с. 217; т.2 а.с. 86).

Із урахуванням уточнених вимог позивачка просила суд збільшити розмір аліментів, змінити спосіб їх стягнення та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3500,00 гривень починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягення повноліття дитиною.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 4091,67 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 84596,83 гривень.

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Свої позовні вимоги він обґрунтував тим, що дійсно перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти на утримання дитини він сплачував, станом на 01 квітня 2018 року заборгованість по аліментах в нього була відсутня, що також не заперечується ОСОБА_1 в первісному позові.

На даний час, ОСОБА_2 перебуває на обліку у Вільнянській районній філії Запорізького обласного центру зайнятості, як безробітній.

07 липня 2017 року ОСОБА_2 одружився вдруге і від даного шлюбу в них з ОСОБА_5 народилася дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, дружина знову вагітна та перебуває у декретній відпустці.

У зв`язку зі зміною життєвих обставин - втратою роботи, зміною сімейного стану в нього збільшилися витрати, тому звертається до суду із зустрічним позовом про зменшення розміру аліментів.

Із урахуванням зазначеного позивач за зустрічним позовом просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј частини від заробітку до 1/6 частини від заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 червня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрати на утримання дитини, пені за несплату аліментів відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 , адвокат Фофанов Ярослав Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано, що відповідачем не сплачуються аліменти навіть в призначеному мінімальному розмірі, а у зв`язку з тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, інших стягнень по виконавчих листах з відповідача не проводиться, тому необхідно змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначивши їх розмір 3500,00 гривень. Крім того, судом не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_2 несвоєчасно виконував обов`язок по сплаті заборгованості по аліментам, тому повинен сплатити пеню. Участь у додаткових витратах на дитину є обов`язком батьків незалежно від сплати аліментів. Лікування дитини та розвиток здібностей дитини є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн (2102 грн. х 100 = 210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якї не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повному обсязі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в обґрунтування вимоги про збільшення розміру аліментів та зміну способу стягнення, посилається на погіршення матеріального стану відповідача, що не відповідає та суперечить вимогам ст. 192 Сімейного кодексу України, яка пов`язує зміну розміру аліментів у сторону збільшення з покращенням матеріального стану особи, яка сплачує аліменти, а не навпаки. Вина відповідача відносно прострочення сплати аліментів відсутня, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за листопад-грудень 2018 року, відповідачу, як безробітному не здійснювалося нарахування виплат по безробіттю, а отже в нього була відсутня можливість реально виконати зобов`язання, що виключає вину та відповідно підставу для нарахування пені за прострочення сплати аліментів. Що стосується стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд виходив з того, що позивачем не доведено, що додаткові витрати викликані саме особливими обставинами та, що ці витрати виходять за межі витрат забезпечення звичайної життєдіяльності дитини.

З такими висновками суду колегія суддів не може повністю погодитись виходячи з наступного.

Судом установлено, що 07 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний запис № 158 та підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 . (т.1 а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_2 . (т.1 а.с. 12).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. (т.1 а.с. 15-16).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. (т.1 а.с. 13-14).

Відповідно до Постанови про прийняття виконавчого провадження ВП №44515272 від 02 січня 2019 року, винесеної державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головнго територіального управління юстиції у Запорізькій області постановлено прийняти виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №314/3424/14-ц виданого 09 липня 2014 року про стягнення аліментів у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року до повноліття дитини. (т.1 а.с. 17-18).

Відповідно до Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №44515272 від 22 січня 2019 року, винесеної державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головнго територіального управління юстиції у Запорізькій області, постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 . (т.1 а.с. 19-20).

Відповідно до розрахунку заборгованості виданого Вільнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №6716 від 03 квітня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом №314/3424/14-ц виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за період з 01 грудня 2018 року по 01 квітня 2019 року станом на 01 квітня 2019 року становить 2908,86 гривень.(т.1 а.с. 22-23).

Відповідно до розрахунку заборгованості виданого Вільнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №9117 від 23 квітня 2019 року загальна заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом №314/3424/14-ц виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за період з 01 грудня 2018 року по 22 квітня 2019 року становить - 12788,08 грн. Станом на 23 квітня 2019 року заборгованість погашена(т.1 а.с. 24).

Ставити під сумнів належність та допустимість зазначеного доказу у суду відсутні підстави, оскільки заборгованість зі сплати аліментів була нарахована державним виконавцем згідно зі ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору - судом.

Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 22 квітня 2019 року.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 08 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 08 липня 2017 року.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду розрахунок пені, загальний розмір якої становить 4091 грн 67 коп. При визначенні розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів вона керувалася прикладом розрахунку пені за несвоєчасну сплату аліментів, наведену в Постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання стягнення пені зі сплати аліментів вирішено аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, проте, помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведений ОСОБА_1 розрахунок пені, суперечить правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 14-616цс18).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2018 року по 23 квітня 2019 року.

Матеріали справи не містять доказів про повну сплату відповідачем аліментів в період з 01 грудня 2018 року по 22 квітня 2019 року.

З розрахунку заборгованостівиданого Вільнянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №9117 від 23 квітня 2019 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2018 року по 22 квітня 2019 року становить - 12788,08 грн. Заборгованість ОСОБА_2 була погашена 23 квітня 2019 року(т.1 а.с. 24).

Враховуючи встановлені обставини справи вбачається, що кількість прострочених днів з січня 2019 року до 22 квітня 2019 року становить 112 днів.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог та керуючись постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір неустойки з урахування часткового погашення заборгованості по аліментам за цей період становить:

грудень 2018 року - 2318,68 (2070.25 х 1% х 112); січень 2019 року - 3103,08 (3830.96 х 1 % х 81); лютий 2019 року- 2969.18 (5602.23 х 1% х 53); березень 2019 року - 282, 62 (1284.64 х 1% х 22).

Виходячи з наведеного розрахунку, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період несплати ОСОБА_2 аліментних платежів з 01 грудня 2018 року по 22 квітня 2019 року становить8673.56 грн (2318.68+3103.08+2969.18+282,62).

Сума неустойки (пені) за квітень 2019 року не нараховується, оскільки строк сплати аліментів за квітень 2019 року настає у травні 2019 року. Крім того, 23 квітня 2019 року заборгованість відповідачем була погашена в повному обсязі.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 23 квітня 2019 року розмір заборгованості відповідача по аліментам за спірний період становив 12788,08 грн (2070,25+3830,96+5602,23+1284,64). (т.1 а.с. 24).

Відповідно до вимог статті 196 СК України (в редакції, яка набрала чинності з 08 липня 2017 року та була чинною на момент звернення з уточненою позовною заявою) позивач має право стягнення не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Отже, розмір заборгованості по аліментам за спірний період становить більшу суму, ніж нарахована пеня, тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня, нарахована за період з грудня 2018 року до квітня 2019 року у розмірі 8673.56 грн.

Однак, враховуючи вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченних цим Кодексом випадках, тому, враховуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , яка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4091,67 гривень, саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача, в межах заявлених нею позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував принцип презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. На таку особу покладається тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їй своєчасно сплачувати аліменти.

Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 155 СК України також передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, в силу положень сімейного законодавства відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування факту ухилення відповідача від сплати аліментів за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року. Оскільки суд першої інстанції не встановив, що прострочення сплати аліментів стало можливим внаслідок наявності об`єктивних причин, то висновок щодо відсутності вини відповідача в простроченні сплати аліментів є помилковим й таким, що грунтується на припущеннях.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, до додаткових витрат, що обумовлені особливими обставинами позивач віднесла санаторно-курортне лікування дитини, купівлю одягу, іграшок, канцтоварів, купівлю ліків та проведення медичних обстежень, участь дитини в чисельних дитячих конкурсах, оплата фотосесії, оплата проїздних квитків на залізничне перевезення.

Судом установлено, що ОСОБА_4 хворіє та має наступний діагноз - Гематомегалія, перегин жовчного міхура. Підтвердженням зазначеного діагнозу є ультразвукове дослідження органів брюшної порожнини від 27 грудня 2018 року. (т.1 а.с. 32).

Листом №50/01-17/з від 10 квітня 2019 року Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» надало інформацію про стан дитини та про періодичність захворювань, якими хворів ОСОБА_4 за останній час. (т.1 а.с. 30).

Відповідно до довідки №120/15 від 26 червня 2018 року вбачається необхідність направлення дитини в пансіонат «Металург» для санаторно-курортного лікування. (т.1 а.с.34).

Відповідно до висновку, що зазначений в п.3.1. Санаторно-курортної карти для дітей від 0 - 17 років включно, рекомендоване санаторно- курортне лікування в пансіонаті «Металург». (т.1 а.с.37-38).

З метою санаторно - курортного лікування дитини ОСОБА_1 була придбана путівка в пансіонат «Металург» за 11 070,00 гривень, що підтверджується чеком №9 від 14 серпня 2018 року.(т.1 а.с. 39).

Підтвердженням перебування дитини та проходження процедур в пансіонаті є «Книжка отдыхающего» з 13 серпня 2018 року по 25 серпня 2018 року. (т. 1 а.с. 40).

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із вимогами статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За положеннями статті 185 СК України додаткові витрати стягуються на дитину, яка не досягла повноліття.

Отже, Сімейний Кодекс України розмежовує стягнення аліментів на утримання дитини на загальних підставах, розмір яких визначається з урахуванням матеріального становища сторін, дитини та її здоров`я, та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених особливими обставинами.

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 вересня 2018 року в справі №569/6838/15-ц, та в постанові від 16 жовтня 2019 року в справі №219/1766/18, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Що стосується витрат, які понесла позивач на придбання канцтоварів, придбання одягу, придбання проїзного квитка на залізничний транспорт, придбання іграшок, участь в конкурсах, колегія суддів вважає, що вони не є додатковими витратами на утримання дітей, тому що ці витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а частина їх (придбання одягу, канцтоварів) відноситься до витрат по утриманню дитини та входить до складової частини аліментів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ці витрати є необхідними та викликаними особливими обставинами.

Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення додаткових витрат, понесених позивачкою з метою направлення дитини на санаторно - курортне оздоровлення у зв`язку з хронічною хворобою дитини, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду. Колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню половина вартості путівки до пансіонату «Металург», а саме 5 535,00 гривень (11070:2).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 на утримання дитини щомісячно витрачається не менше 3500,00 грн та те, що з ОСОБА_2 не стягуються аліменти на утримання інших дітей, тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів та на зміну способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, не приймаються колегією суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Із положень ч. 1 ст. 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 184 СК України "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Зміст ст.ст. 181, 192 СК України дає підстави для висновку про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є незмінним.

А тому, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів той з батьків, який виховує дитину може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може передбачати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки).

Виходячи із наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів з`ясуванню підлягає матеріальний і сімейний стан, погіршення чи поліпшення здоров`я як платника аліментів, так і стягувача.

З урахуванням визначеного у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року принципу найкращого забезпечення прав дитини, право отримувати аліменти у розмірі, що перевищує мінімально встановлений, є виправданим.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 , 07 липня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний запис № 95. (т.1 а.с. 98).

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_4 . (т.1 а.с. 97).

Крім того, відповідно до Довідки Вільнянської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості від 30 травня 2019 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку, як безробітній. (т.1 а.с. 99-100).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження наявності обставин, за яких розмір аліментів може бути збільшено в порядку ст.192 СК України.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано врахував зміни сімейного стану відповідача, а саме, що у нього ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_7 від іншого шлюбу, та не спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3500,00 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнгення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки ( пені) за порушення строків сплати аліментіву розмірі 4091.67 гривень та додаткових витрат на утримання дитини (за санаторно-курортне лікування) в розмірі 5535,00 гривень, не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Крім того, при подачі апеляційної скарги, апелянт просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 1300,00 гривень.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Судом встановлено, що Фофанов Я.Л. представляв інтереси позивачки на підставі договору про надання правничої допомоги №10 від 03 травня 2019 року, ордеру про надання правової допомоги серія ЗП №048216 укладеного між Фофановим Я.Л. та ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 80-83) та на підставіДодаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №30 від 01 квітня 2020 року. (т.3 а.с. ).

Відповідно до акту виконаних робіт від 02 квітня 2020 року, акту виконаних робіт від 27 квітня 2020 року вартість витрат склала 600,00 грн та 700 грн, а всього 1300 грн. З яких 700 грн за виконану роботу та 600 грн гонорар.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу визначений умовами цих договорів, підтверджено актами про надання правничої допомоги; копіями квитанцій до прибуткового касового ордера про сплату витрат на правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачкою доведено реальність надання правничої допомоги, витрати на професійну правничу допомогу на суму 1300 грн та є співмірними зі складністю цієї справи, наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг у суді, відповідають критерію розумності розміру цих витрат. Відповідного клопотання відповідачем про зменшення цих витрат не подано

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

З 01 січня 2019 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру, фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімумум для працездатних осіб, тобто за звернення до суду першої інстанції підлягало сплаті, виходячи з ціни позову 88 688, 50 грн х 1% = 886,89 гривень за подання позовної заяви.

За подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги. За звернення з апеляційною скаргою до сплати підлягало 886,89 грн х 150%= 1330,33 грн судового збору.

Оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове судове рішення, то пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути 95,78 грн(886.89х10,8%:100%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 143,67 грн. (1130,33х10.8%:100%) за розгляд справи апеляційним судом ,, а всього 239.45 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Фофанова Ярослава Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року у цій справі в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, неустойки ( пені) за порушення строків сплати аліментівскасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі - 5535,00 грн, неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментівв розмірі - 4091,67 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 95.78 гривень за подання позовної заяви, 143.67 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 239.45 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 03 вересня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.