П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Волощук В.І.

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ужгородська міська рада,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року у складі судді Придачук О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що 13.08.2004 року у відповідності до договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачка разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набула право спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними спорудами та огорожею площею 248 м. кв. в АДРЕСА_1 . За наслідками проведеної реконструкції, 27.02.2009 року на ім`я співвласників було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - навчальний центр після реконструкції з надбудовою загальною площею 341 кв.м., згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №24 від 28.01.2009 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2014 року було виділено в натурі ОСОБА_1 1/3 частину будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , виділено в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Приміщення цокольного поверху (20,5 м2) залишено у спільному користуванні співвласників. Проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, а саме: влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів покладено солідарно на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не виконавши вищевказане рішення в частині проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, одразу звернулися до державного реєстратора Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській з метою реєстрації за собою на підставі рішення суду права власності на 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 24 червня 2014 року відповідно до заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , державним реєстратором Тріфоновій К.В. та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 на об`єкт: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 м. кв., а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:14007576 від 24.06.2014 р. Відповідно позивачка вважає, що свідоцтво про право власності видане відповідачам підлягає визнанню недійсним, оскільки воно отримане з порушенням умов визначених рішенням суду про поділ майна. Водночас, незаконним є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки під час проведення державної реєстрації не було перевірено виконання відповідачами рішення суду про поділ майна, а також відповідність поданих документів вимогам чинного законодавства.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року заявлений позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 від 24.06.2014 року, відповідно до якого, об`єкт нерухомого майна: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 м. кв. належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області про державну реєстрацію прав і обтяжень від 24.06.2014 р., індексний номер:14007576.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі - 1102 грн. 42 коп. (одна тисяча сто дві гривні 42 коп.).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано, що станом на сьогоднішній день, як і на момент прийняття оскаржуваного рішення, власником 2/3 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 був та є ОСОБА_5 , який на підставі договору купівлі - продажу від 03 квітня 2018 року придбав вказаний об`єкт нерухомого майна у ОСОБА_4 , який в свою чергу придбав дане майна від неї ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 , однак судом не залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4 , а також як співвідповідача ОСОБА_5 , який має безпосереднє відношення до об`єкту нерухомого майна, правовстановлюючі та реєстраційні документи на яке оспорюються позивачкою. Крім того, судом не враховано, що видане відповідачам на виконання рішення суду від 24.02.2014 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно жодним чином не порушує права та інтереси позивача, оскільки як до видачі свідоцтва так і після цього, вона користується виділеними їй судовим рішенням приміщеннями - цокольним та першим поверхами. Також позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки невиконання рішення суду про поділ майна в частині проведення будівельних робіт не може бути підставою для скасування свідоцтва про право власності та рішення про проведення державної реєстрації такого права. Судом також не враховано, що державний реєстратор не порушив вимог закону і не зобов`язаний був при проведенні державної реєстрації права власності вимагати додаткових доказів проведення будівельних робіт.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, пояснення третьої особи та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Матеріалами справи встановлено, що 13 серпня 2004 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними спорудами та огорожею площею 248 м. кв. в АДРЕСА_1 .

За наслідками проведеної реконструкції, 27 лютого 2009 року на ім`я вказаних співвласників було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - навчальний центр після реконструкції з надбудовою загальною площею 341 кв.м., згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради №24 від 28 січня 2009 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2014 року, що набуло законної сили 14 травня 2014 року, у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третьої особи: виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про виділ частки в спільній власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третьої особи: виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виділ часки у спільній частковій власності, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виділ частки у спільній частковій власності, та про розподіл частки у спільній власності на нерухоме майно в АДРЕСА_1 загальною площею 341 м.кв., виділення в натурі та визнання права власності ОСОБА_7 на 339/341 частини у спільній частковій власності, ОСОБА_3 - на 1/341 частини у спільній частковій власності, ОСОБА_2 - на 1/341 частини у спільній частковій власності, було вирішено, зокрема: виділено в натурі ОСОБА_1 1/3 частину будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , а саме: сходи (6,4 м2), чотири приміщення (1,6 м2), (6,2 м2), (11,0 м2) та (17,1 м2) - цокольного поверху будівлі, приймальню (20,0 м2), кабінет (18,5 м2), вбиральню (2,7 м2), кабінет (12,9 м2), коридор (10,2 м2) - першого поверху, що разом становить 106,6 м2; виділено в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 2/3 частини будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , а саме: кабінет (13,9 м2), сходи (10,3 м2) - першого поверху, коридор (12,2 м2), чотири кабінети (15,2м2), (18,0 м2), (21,3 м2), (9,1 м2), вбиральню (2,0 м2), підсобку (3,7 м2) - другого поверху, сходи (10,1 м2), два приміщення (75,9 м2), (8,5 м2), котельню (4,8 м2) сходи (9,7 м2) - третього поверху, що разом становить 214,7 м2, визнавши за ними право спільної, часткової власності на вказані приміщення в рівних частках по 1/2 кожній. Приміщення цокольного поверху (20,5 м2) залишено у спільному користуванні співвласників. Проведення будівельних робіт щодо реалізації розподілу майна, а саме: влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладання дверних та віконних прорізів покладено солідарно на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

24 червня 2014 року відповідно до заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , державним реєстратором відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 на об`єкт: 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 м. кв., а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:14007576 від 24.06.2014 р.

На підставі вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором було внесено два записи про право власності до державного реєстру прав на нерухоме майно: 1) запис про право власності №6121026 від 24.06.2014 р. (форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: Ѕ; власник: ОСОБА_3 ); 2) запис про право власності №6121042 від 24.06.2014 р. (форма власності: приватна; вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: Ѕ; власник: ОСОБА_2 ).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 12.11.2014 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В., 2/3 частини навчального центру після реконструкції з надбудовою власної будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 м. кв. набув у приватну власність ОСОБА_4 та здійснено за ним державну реєстрацію права власності.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що реального розподілу будинковолодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 не відбулося, новостворені об`єкти нерухомого майна фактично утворені не були, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не провели будівельні роботи: влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладення дверних та віконних прорізів; під час проведення державної реєстрації не було перевірено виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду про виділ майна, а тому наявні підстави для визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23428070 від 24.06.2014 року, та рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області про державну реєстрацію права власності та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає, підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, (надалі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 п.5 ст. 19 Закону державна реєстрація проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 24 Закону в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. (ч.4 ст. 24 Закону).

Для проведення державної реєстрації права власності на 2/3 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 відповідачі подали державному реєстратору реєстраційної служби Ужгородського МРУЮ : рішення суду, яке набуло законної сили, та за яким їм виділено в натурі і визнано за ними визнано право спільної часткової власності на конкретні приміщення : кабінет (13,9 м2), сходи (10,3 м2) - першого поверху, коридор (12,2 м2), чотири кабінети (15,2м2), (18,0 м2), (21,3 м2), (9,1 м2), вбиральню (2,0 м2), підсобку (3,7 м2) - другого поверху, сходи (10,1 м2), два приміщення (75,9 м2), (8,5 м2), котельню (4,8 м2) сходи (9,7 м2) - третього поверху, що разом становить 214,7м2; технічний паспорт, виготовлений та виданий відповідачам КП «Архітерктурно - планувальне бюро» Ужгородської міської ради від 11.06.2014 року з графічними позначками приміщень, які виділені в натурі, конкретно позивачу та відповідачам, які співпадають з приміщеннями і площею, які вказані у вищевказаному рішенні суду, а також надано довідку №209/23-18 від 20.06.2014 року, видану КП «Архітерктурно - планувальне бюро» Ужгородської міської ради, щодо адреси виділених в натурі приміщень.

Вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, не містять приписів, що разом із рішенням суду, яке в даному випадку є підставою для державної реєстрації, а також при наявності виготовленого та виданого відповідачам технічного паспорту згідно з рішенням суду про виділення в натурі частини об`єкту нерухомого майна, для державної реєстрації права власності необхідно подавати додатково докази проведення будівельних робіт. Державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію, не зобов`язаний перевіряти рішення суду щодо його виконання в частині проведення будівельних робіт і не вправі з цих підстав відмовити в державній реєстрації прав, а тому ним на законних підставах здійснено державну реєстрації прав.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зі змісту позову вбачається, що позивач в обґрунтування заявлених вимог і порушення свої прав посилається на те, що відповідачі не провели будівельні роботи, які на них покладено солідарно рішенням суду від 24.02.2014 року (влаштування сходової клітини з цокольного на перший поверх, закладення дверних та віконних прорізів).

Однак, позивачем, відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України, не подано доказів і не доведено, що виданим свідоцтвом порушуються її цивільні права та інтереси, оскільки, як до видачі даного свідоцтва, так і після його видачі позивач продовжує користуватись виділеними їй судовим рішенням приміщеннями - цокольним та першим поверхами, відповідачі використовують виділені їм приміщення по існуючим сходам з двору без використання сходів цокольного поверху та першого поверху, хоча такі і закріплені за ними, а невиконання відповідачами рішення суду в частині не проведення вищевказаних будівельних робіт, не є належним способом захисту, який обрала позивач, звертаючись із даним позовом.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 03.04.2018 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі- Торжаш В.Л. 2/3 частини будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,7 м. кв. набув у приватну власність ОСОБА_5 та здійснено за ним державну реєстрацію права власності.

Тобто, на момент ухвалення судом першої інстанції та на даний час власником об`єкту нерухомого майна щодо якого наявний спір, є ОСОБА_5 , якого суд до участі у справі не залучав і фактично вирішив про його права, свободи, інтереси та обов`язки.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 374, 376, 382 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів - ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року.

Головуючий :

Судді: