Справа №167/73/20
Провадження №2/167/115/20
РІШЕННЯ
18.02.2020 року Рожищенський районний суд Волинської області у складі: головуючого - судді Сіліча І.І.
секретаря судового засідання Ісакової Н.Ю.
з участю прокурора - Мороза Д.В.
представника відповідача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Рожище цивільну справу за позовом першого заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави до Пожарківської сільської ради Рожищенського району, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державний реєстратор Рожищенської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про право власності та повернення земельної ділянки, -
Перший заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Пожарківської сільської ради Рожищенського району, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державний реєстратор Рожищенської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про право власності та повернення земельної ділянки.
Зазначає, що оскільки рішення Пожарківської сільської ради №14/6 від 14.11.2017 року прийняте внаслідок вчинення ОСОБА_3 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП у зв`язку із невиконанням останньою покладеного ст.ст.28, 35 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Рожищенського районного суду від 06.09.2018 року, позивач вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню.
В підготовчому засіданні прокурор позов підтримав, просив задовольнити.
Представник Пожарківської сільської ради Рожищенського району Щиборук Г.Є. та відповідач ОСОБА_2 в підготовчому засіданні позов визнали.
Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.3 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.
Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему, на яку покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Судом встановлено, що рішенням Пожарківської сільської ради Рожищенського району №1/5 від 11.11.2015 року відповідно до п.4 ч.1 ст.26, п.1 ст.50, п.3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретарем Пожарківської сільської ради обрано ОСОБА_3 (а.с.32).
Відповідно до протоколу сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району №14 від 14.11.2017 року, депутатами було прийнято рішення по питанню порядку денного сесії «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 » (а.с.37).
Як вбачається із реєстру поіменного голосування, за прийняття вказаного рішення проголосувало 9 депутатів із 12 присутніх, в тому числі і ОСОБА_3 , при цьому будь-яких зауважень щодо цього рішення не висловила та голосувала за прийняття рішення (а.с.41).
Відповідно до постанови Рожищенського районного суду Волинської області від 06.09.2018 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. (а.с.50-52).
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
У статті 59-1 цього Закону передбачено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради бере участь у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідною радою за умови самостійного публічного оголошення про це під час засідання ради, на якому розглядається відповідне питання.
Відповідно до пункту 1.1.2 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 року №839 (далі - Методичні рекомендації) зазначено, що за частиною другою статті 35 Закону України «Про запобігання корупції» член колегіального органу, у разі виникнення у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом, а його заява про конфлікт інтересів заноситься в протокол засідання колегіального органу.
Орган, наділений спеціальною компетенцією - Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), відповідно до пункту 15 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» витлумачив застосування положень статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» та частини другої статті 35 Закону № 1700-VII, зазначивши, що у такій ситуації перевагу має спеціальний закон, яким є Закон № 1700-VII.
Згідно з частиною першою статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема НАЗК, органу місцевого самоврядування.
Враховуючи вищевикладене Велика Палата Верховного Суду у постанові 20.03.2019 року по справі № 442/730/17 назвала помилковими висновки судів попередніх інстанцій, щодо відсутності підстав для скасування прийнятого рішення, де голос особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності не був вирішальним та не вплинув на правомірність прийняття цього рішення, а також, що чинним законодавством не передбачено необхідності безумовного скасування рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого за наявності конфлікту інтересів.
Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом.
Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів рішення органу місцевого самоврядування компрометує, спаплюжує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2018 у справі № 459/2673/16 у подібних правовідносинах, оскільки у ньому міститься помилковий висновок, що наявність потенційного або реального конфлікту інтересів не тягне за собою автоматичної недійсності прийнятих рішень колегіального органу, а лише у визначених законом випадках може вплинути на втрату правомочності органу.
Крім того, Верховний Суд у постанові суду від 31.10.2018 року по справі №810/2500/16 звертає увагу на помилковість висновку, що ст.67 Закону України «Про запобігання корупції» не містить імперативного припису про обов`язковість визнання незаконним та скасування такого рішення, оскільки, альтернатива у вказаній статті зазначена, виключно, щодо вибору способу оскарження рішення прийнятого за наявності конфлікту інтересів (скасування органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, чи визнання незаконними рішень в судовому порядку), і не передбачає іншої компетенції суду, ніж визнання такого рішення незаконним, у порядку, встановленим процесуальним законом.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 року в справах № 237/2574/17, № 237/2242/17.
Статтею 14 Конституції України та ст.373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Статтею 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.
Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Враховуючи наведене, оскільки рішення Пожарківської сільської ради Рожищенського району №14/6 від 14.11.2017 року прийняте внаслідок вчинення секретарем Пожарківської сільської ради Кожан В.І. корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП у зв`язку із невиконанням останньою покладеного ст.ст.28, 35 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язання щодо врегулювання конфлікту інтересів під час прийняття оспорюваного рішення, що встановлено постановою Рожищенського районного суду від 06.09.2018 року вказане рішення підлягає скасуванню.
Окрім цього, суд прийшов до висновку, що скасування оскаржуваного рішення сільської ради є підставою для визнання недійсною державної реєстрації речового права, якою підтверджується право власності, що безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого таке зареєстроване.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Згідно п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
А тому, на підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому ч.1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 7 357,00 грн. слід повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 3 678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 50 коп., та ще по 1839, 25 грн. - стягнути з відповідачів на користь позивача.
На підставі ст.ст. 16, 21, 182, 319, 321, 393 ЦК України, ст ст.19, 26, 37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", керуючись ст.ст. 4,5, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 141, 142, 206, 247, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд,-
Позов першого заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави до Пожарківської сільської ради Рожищенського району, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державний реєстратор Рожищенської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про право власності та повернення земельної ділянки- задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення сесії Пожарківської сільської ради Рожищенського району №14/6 від 14.11.2017 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельних ділянок у власність».
Повернути прокуратурі Волинської області з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №22 від 13.01.2020 року, що становить 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. та платіжного доручення №31 від 16.01.2020 року, що становить 525 (п`ятсот двадцять п`ять) грн. 50 коп. Оригінали вказаних платіжних доручень залишити в матеріалах цивільної справи Рожищенського районного суду Волинської області №167/73/20 (провадження №2/167/115/20).
Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Волинського апеляційного суду через Рожищенський районний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення в повному обсязі складено 20.02.2020 року.

СУДДЯ: І.І.Сіліч