Справа № 144/904/19
Провадження № 22-ц/801/398/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуСправа № 144/904/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко Б.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Бджільнянська сільська рада Теплицького району Вінницької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа Бджільнянська сільська рада Теплицького району Вінницької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є далеким родичем та за станом здоров`я потребував сторонньої допомоги, на його прохання заявник переїхав на постійне місце проживання до нього, хоча був зареєстрований в АДРЕСА_1 , однак це не заважало заявнику вести спільне господарство з ОСОБА_2 , що полягала в обробітку присадибної земельної ділянки, збирання з неї врожаю, утриманні домашньої худоби та птиці, на протязі більше шести років ОСОБА_1 по-синівському опікувався за своїм дядьком, матеріально його забезпечував, оскільки в нього була невелика за розміром пенсія, надавав іншу допомогу, так як через хворобу, він не рідко був у безпорадному стані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. ОСОБА_1 звернувся з усним запитом про видачу йому свідоцтва про смерть до Теплицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ у Вінницькій області, однак йому було відмовлено у його видачі.

До спадкового майна ОСОБА_2 входить земельна частка (пай), яка згідно свідоцтва про право на спадщину належить ОСОБА_3 , покійні матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

Встановлення факту спільного проживання заявника з ОСОБА_2 однією сім`єю необхідне ОСОБА_1 для прийняття спадщини.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю понад п`ять років з 10 січня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 лютого 2016 року до дня смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю не зазначено місце проживання заявника з ОСОБА_2 , не надано доказів на підтвердження того, що заявник змінив місце свого проживання, а також свідоцтво про смерть ОСОБА_2 чи письмової відмови Теплицького РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області.

Окрім цього, згідно пояснень заявника ОСОБА_2 помер дома, а згідно пояснень свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_2 помер в протитуберкульозному диспансері, що суперечить поясненням заявника, тобто заявнику невідомо місце смерті ОСОБА_2 , що вказує на те, що на момент смерті заявник не проживав разом з ОСОБА_2 , тому він і не отримав свідоцтва про смерть.

Отже, заявником не доведено факт проживання однією сім`єю, тому суд не може встановити факт, щодо спільного проживання, яке пов`язано спільним побутом та наявністю взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки показам свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили спільне проживання заявника та ОСОБА_2 , здійснення догляду заявником за ним, здійснення ремонту в його будинку, ведення спільного господарства з ним, поховання ОСОБА_2 заявник здійснив за свої кошти.

Суд першої інстанції також проігнорував заяву Бджільнянської сільської ради про те, що вона не заперечує щодо встановлення факту спільного проживання. Не надано оцінки довідці виконкому Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 674 від 07 серпня 2019 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 проживав зі своїм родичем ОСОБА_6 з 1 січня 2010 року, матеріально його забезпечував, вів з ним спільне господарство, надавав іншу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

28 січня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області про те, Бджільнянська сільська рада не претендує на спадкове майно та відповідно до статті 206 ЦПК України визнає позов ОСОБА_1 у справі № 144/904/19. Розгляд справи просить провести без участі представника сільської ради.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Шкрабалюк Ю.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 08 вересня 2011 року ОСОБА_7 державним нотаріусом Телецької державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 є її дочка ОСОБА_3 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із права на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» села Бджільна Теплицького району Вінницької області, розміром 2,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі належного спадкодавцю згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0180360, виданого Теплицькою районною державною адміністрацією 15 липня 1997 року на підставі рішення Теплицької районної державної адміністрації № 92 від 08 квітня 1997 року, зареєстрованого 17 липня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 382 /а. с. 8/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області 16 лютого 2012 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Бджільна Теплицького району Вінницької області, про що в Книзі реєстрації смертей 16 лютого 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 07 /а. с. 9/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області 26 грудня 2013 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Бджільна Теплицького району Вінницької області, про що 05 квітня 1966 року складено відповідний актовий запис № 13, мати ОСОБА_8 /а. с. 10/.

Відповідно до копії довідки Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 675 від 07 серпня 2019 року, у покійного ОСОБА_2 дійсно ніяких рідних немає /а. с. 11/.

Відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 674 від 07 серпня 2019 року, ОСОБА_1 дійсно проживав разом зі своїм родичем ОСОБА_2 в період з 01 січня 2010 року по день його смерті, матеріально його забезпечував, вів з ним спільне господарство, надавав іншу допомогу, який через хворобу був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги /а.с. 12/.

Суд першої інстанції відмовив у позові, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що померлий проживав з ним однією сім`єю, був пов`язаний спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню житла, покупок речей домашнього вжитку, тощо.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений за повного з`ясування фактичних обставин справи та ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), колегія суддів враховує правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

ОСОБА_1 просив встановити факт його спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з 10.01.2010 року по день смерті останнього-26.02.2016 року.

Заявник посилався на те, спільно проживав з померлим однією сім`єю, мали спільний бюджет і побут, вели спільне господарство, допомагали один одному та спільно несли витрати.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у справі підлягали встановленню, як факт проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

У свою чергу, заявник доводячи дані факти обмежився лише показами двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким суд першої інстанції дав об`єктивну оцінку. Так, суд виходив з того, що покази свідків різняться від показів самого заявника в частині місця смерті спадкодавця. Покази свідків також не містять інформації щодо факту постійного проживання заявника та ОСОБА_2 протягом п`яти років.

Крім того, обставина, щодо надання ОСОБА_1 допомоги та піклування ОСОБА_2 не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї (постанова ВС від 21.03.2019 року у справі № 461/4689/15-ц).

На запитання головуючої чому до суду не були подані письмові докази наявності ведення спільного бюджету, купівлі ліків покійному, оплати комунальних послуг, тощо адвокат заявника пояснила, що не вважали за потрібне надавати дані документи з огляду на визнання заяви відповідачем.

З цих же підстав не було заявлено клопотання і про витребування відомостей про спадкову справу за померлим ОСОБА_2 .

Своїм правом на витребування спадкової справи заявник не скористався і в суді апеляційної інстанції.

Та обставина, що зацікавлена особа Бджільнянська сільська рада Вінницької області не заперечувала щодо задоволення заяви ОСОБА_1 не є безумовною підставою для задоволення заяви, оскільки у відповідності до п.4 ст. 206 ЦПК України суд може задовольнити з цих підстав позов лише за наявності для того законних підстав.

Відповідно частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви дійшов правильного висновку про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання позивача з особою, яка померла, однією сім`єю щонайменше п`ять років.

Інформація, зазначена у наданих ОСОБА_1 довідках Бджільнянської сільської ради Теплицького району Вінницької області не містить даних про те з яких саме джерел виходила сільська рада при їх виданні, а покази свідків не є беззаперечними доказами на підтвердження тих обставин, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існували усталені відносини, що притаманні сім`ї в розумінні частини 2 статті 3 СК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_2 з 1 січня 2010 року однією сім`єю, матеріально його забезпечував, вів з ним спільне господарство, надавав іншу допомогу, здійснював його поховання не спростовують установлені судом першої інстанції обставини, не підтверджую факт ведення спільного побуту і наявності взаємних прав й обов`язків та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.