Справа № 347/1051/19
Провадження № 22-ц/4808/382/20
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А.Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховинського районного суду від 27 грудня 2019 року, вскладі судді Бучинського А.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності у зв`язку з поширенням недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Верховинського районного суду від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судове засідання.

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат.

Заяву обґрунтував тим, що справу за позовом ОСОБА_2 з Косівського районного суду було передано до Верховинського районного суду, і він, як відповідач, був змушений власним автомобілем прибувати на розгляд справи, тобто ним понесені судові витрати з розгляду даної справи, а саме витрати на пальне при поїздках до суду 24.10.2019, 14.11.2019 року та 09.12.2019 року в розмірі 697,31 грн.

Ухвалою Верховинського районного суду від 27 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не вирішив питання компенсації витрат на пальне при поїздках до Верховинського районного суду на судові засідання 24.10.2019, 14.11.2019 року та 09.12.2019 року, в які позивач не з`явився без поважних причин. Судом не враховано, що ним, як відповідачем, понесено витрати в зв`язку з зловживанням ОСОБА_2 його процесуальними правами, оскільки останній не з`являвся до суду.

Просить ухвалу суд скасувати та винести додаткове рішення, яким компенсувати здійснені відповідачем витрати пов`язані з розглядом справи, стягнути з ОСОБА_2 витрати на пальне згідно оригіналів чеків у сумі 697,31 грн.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується даними відстеження поштового відправлення про вручення відправлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для стягнення таких витрат відсутні.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.5,6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1,2 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частина 8 статті 141 передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та не ставив питання про суму очікуваних судових витрат, а ні щодо сум вже понесених витрат, а відтак суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про компенсацію понесених ним судових витрат по справі.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, то ухвалу суду в цій частині слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Верховинського районного суду від 27 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з часу її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко