ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 761/19243/17

провадження № 61-8487 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Київська міська рада,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Попова Михайла Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року в складі судді Савицького О. А. та на постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року в складі колегії суддів Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Шевченківської РДА в м. Києві, Київської міської ради та з урахуванням уточнень просив:

- установити факт проживання однією сім`єю з 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві,

- визнати позивача наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказував, що в період з 2002 року по 20 червня 2015 року він із ОСОБА_3 проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 і вели спільне господарство, ОСОБА_1 оплачував комунальні послуги, купував ліки та продукти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після його смерті залишилося спадкове майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яку спадкодавець займав на підставі ордеру № 89531 .

У зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували родинні стосунки зі спадкодавцем, позивач не може звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому просив вирішити даний спір у судовому порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, а саме факту проживання позивача в квартирі, наймачем якої був ОСОБА_5 , ведення ними спільного господарства. Вважав, що право найму квартири припиняється зі смертю особи, яка була наймачем, а тому не може бути успадкованим.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 квітня 2019 року адвокат Попов М. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Указує, що суди надали неправильну оцінку наявним у матеріалам справи доказам, зокрема копіям квитанцій про оплату комунальних послуг, які беззаперечно свідчать про ведення спільного побуту та проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був єдиним наймачем, був зареєстрований і проживав у квартирі АДРЕСА_2 на підставі ордеру серії Б № 89531, виданого на його ім`я Шевченківською РДА в м. Києві.

За життя ОСОБА_6 та після його смерті ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим позивач надав копії квитанцій про оплату комунальних послуг, а також копії чеків про оплату ліків та продуктів харчування, які не містять інформації про особу, яка здійснювала відповідні платежі та дії.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

В абзаці 1 частини другої статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 січня 2020 року в справі № 750/474/19 (провадження № 61-18622св19), від 20 лютого 2020 року в справі № 643/447/18 (провадження № 9319св19) і від 02 червня 2020 року в справі № 755/9824/17 (провадження № 3375св19).

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що ОСОБА_1 не довів у встановленому законом порядку, що проживав зі спадкодавцвем однією сім`єю не менше п`яти років, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відсутність правових підстав для визнання такого факту.

Відповідно до положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилом статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Установивши, що спадкодавець не був власником спірної квартири, а мав статус наймача й поселився в неї на підставі ордера, суди першої та апеляційної інстанції зробили правильний висновок, що права та обов`язки наймача житлового приміщення нерозривно пов`язані з особою ОСОБА_2 та не входять до складу спадщини.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Попова Михайла Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук