Справа № 587/1868/14-ц
Провадження № 2-ві/587/2/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід судді Черних Оксани Миколаївни у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,
18 серпня2020 року ОСОБА_2 подав до канцелярії суду заяву про відвід головуючого по спарві, посилаючись на те, що вона нехтує процесуальними правами сторони позивача та процесуальним законом, не дотримується рівності прав учасників судового процесу та проігнорувала його заперечення щодо невмотивованого відхилення клопотання про призначення експертизи в судовому засіданні, яке відбулося 14 серпня 2020 року та не надала часу для підготовки заяви про відвід головуючому судді, а тому, посилаючись на положення ст. 36 ЦПК України, заявляє головуючому судді Черних О.М. відвід.
Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу. Питання про відвід судді було направлено для розгляду в порядку ст. 33 ЦПК України.
В судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.
Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились з невідомої причини, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
В провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Як вбачається з тексту заяви про відвід судді Черних О.М., заява мотивована тим, що суддя не дотримується рівності прав учасників судового процесу та суттєво порушує процесуальні права сторони позивача ОСОБА_1 , що в свою чергу виявилося в наступному: в судовому засідання, яке відбулося 14 серпня 2020 року, стороною позивача було заявлено клопотання про призначення експертизи підпису під спірним заповітом для встановлення фізичного стану заповідача ОСОБА_4 при його складанні, але головуюча суддя Черних О.М. невмотивовано відхилила його, не виходячи до нарадчої кімнати. Також не надала йому часу для підготовки для подачі заяви про відвід.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статті 36 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:
1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі,
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Відвід повинен бути вмотивованим (ч. 3 ст. 39 ЦПК України).
Подана заява не містить вищевказаних обставин.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.
В частині 4 статті 36 ЦПК України прямо зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.
Окрім того, у висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.
Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.
Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку, що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи.
Стосовно об`єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.
Об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.
Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.
Як зазначено вище, підставою, яка викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості судді та зазначена в заяві є процесуальні дії, наявність підозр у відповідача. Так, прийняття судом доказів, вирішенні процесуальних питань при розгляді справи, наявність підозр у заявника без подання доказів не є безумовною підставою для відводу, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості суддів, яка діє до тих пір поки не доведено інше. Будь-яких доказів на підтвердження факту упередженості суддів не надано.
За ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.
За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Підстави для відводу та самовідводу визначаються ст. 36 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, заява представника позивача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Черних О.М. подана під час дослідження письмових доказів.
Сам факт незгоди представника позивача з відмовою у задоволенні клопотання про призначення експертизи не є підставою для відводу, оскільки це не є обов`язком головуючого судді.
Крім того, в разі незгоди з будь-якими рішеннями головуючого, сторона не позбавлена можливості викласти свою думку з цього приводу в апеляційній скарзі, якщо буде не згодна з судовим рішенням.
Суд вважає, що позиція головуючого судді по окремим питанням, що виникають під час розгляду справи, є його процесуальною позицією і беззаперечно не свідчить про її упередженість.
Будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, представник позивача суду не надав, будь-яких обґрунтованих підстав відповідно до ст. 36 ЦПК України стороною позивача не надано.
Оскільки заявник фактично оскаржує процесуальні дії судді, підстави для відводу відсутні, тому заява про відвід є необґрунтованою.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 за її необґрунтованістю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Степаненко