Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Гаврилюк В.К.
Справа № 428/7870/18
Провадження № 22-ц/810/490/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Гаврилюка В.К.,

суддів Луганської В.М., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Самарський Валерій Валерійович,

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 жовтня 2018 року, ухваленого у складі: судді Журавель Т.С. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71440,82 грн, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2011 року отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 року за відповідачем утворилася заборгованість, яку позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача у сумі 71440,82 грн, яка складається з: 291,31 грн заборгованість за кредитом, 61613,43 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 5657,95 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 3378,13 грн штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Сєвєродонецький міський суд Луганської області заочним рішенням від 31 жовтня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2011 року в сумі 67562 грн 69 коп та сплачений судовий збір в сумі 1666 грн 32 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Заяву відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 липня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Самарський В.В., вважає оскаржуване рішення незаконним з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача про час та дату судових засідань та про вручення заочного рішення, що є підставою скасування заочного рішення суду. Крім того, представник відповідача зазначає, що згідно довідки про звільнення серії ЛУГ № 026669, виданої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач відбував покарання в установі «Старобільський слідчий ізолятор» з 29.01.2016 по 05.08.2019 року, а тому ОСОБА_1 об`єктивно не мав можливості брати участь у розгляді справи, отримувати документи, користуватися процесуальними правами, передбаченими діючим ЦПК України, оспорювати суму заборгованості та заявляти клопотання в тому числі клопотання про застосування судом при розгляді справи строків позовної давності. Вважає що в матеріалах справи не мається доказів про те, що кредитний договір на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, є укладеним та посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг відповідач не підписував.

Банк надав пояснення, відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Самарський Валерій Валерійович. Банк наполягає що жодних підстав для застосування строків позовної давності не існує та на необхідності повернення відповідачем отриманих та використаних кредитних коштів, а також на сплаті відсотків за час користування чужими грошима.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк», який було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі останнього, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце повідомлений в установленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, надавши аналогічні пояснення викладені в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 21.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, який складається з «Заяви позичальника», довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з Заявою позичальника б/н від 21.09.2011 року та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», ПАТ КБ «Приватбанк» було надано кредит ОСОБА_1 у сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць.

Тому суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 526, 1054 ЦК України вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 67562,69 грн. (291,31 грн. (заборгованість за кредитом) + 61613,43 грн. (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) + 5657,95 грн. (заборгованість за комісією).

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного.

Перевіряючи дотримання судом першої інстанції вимог закону щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що у судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причини неявки суду не повідомив.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази такого повідомлення, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме судової повістки-виклику до суду на 31.10.2018 року за адресою, вказаною в позовній заяві, не містить підпису та зазначення особи яка її отримала, тому відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач відбував покарання в установі «Старобільський слідчий ізолятор» з 29.01.2016 по 05.08.2019 року, а тому ОСОБА_1 об`єктивно не мав можливості брати участь у розгляді справи.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, місце і час розгляду справи і відповідач був позбавлений прав надати свої доводи і заперечення по суті позову, чим порушені його процесуальні права, і на що він посилається у своїй скарзі.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 жовтня 2018 року підлягає скасуванню з зазначених підстав з ухваленням нового судового рішення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між сторонами 21.09.2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді, надав свою згоду, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають договір, укладений між ним та банком.

Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом на Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг 21.09.2011 року (а.с. 7), на Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних (а.с. 8), що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору.

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаних заяв відповідачу відкрито картковий рахунок та видано 21.09.2011 року кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 08/15.

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що з карткового рахунку відповідачем проводилися розрахунки за придбаний товар, також з виписки вбачається, що відповідач не лише знімав кошти, але й частково погашав заборгованість по кредиту через термінал.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач користувався кредитною карткою.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 31.05.2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 71440,82 грн, яка складається з: 291,31 грн заборгованість за кредитом, 61613,43 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 5657,95 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 3378,13 грн штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Самарський Валерій Валерійович, заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Апеляційний суд вважає необхідним прийняти доводи відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Також, у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс 14.

Таким чином, колегія суддів враховуючи, що строк дії картки встановлено до 31.08.2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 18.06.2018 року, то строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущений, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності.

Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних, погоджується з нарахованим банком розміром заборгованості, станом на 31.05.2018 року, за тілом кредиту в сумі 291,31 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 21.09.2011 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5% та відповідно на рік складає 30 % річних.

Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Разом з тим, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 31.08.2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося, то вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01.09.2015 року по 31.05.2018 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Крім того, із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,8 % річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,2% річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 30 % річних на 34,8 % річних, в подальшому на 43,2 %, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про збільшення відсоткової ставки, передбаченої домовленістю сторін, відповідно до підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 08.05.2012 року по 18.06.2015 року звернувся 18.06.2018 року, а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності щодо погашення відсотків, в межах строку останнім не вчинялися, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відтак позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню за період з 18.06.2015 року по 31.08.2015 року включно в сумі 17,96 грн.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30 % та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за вказаний період розраховується наступним чином: 291,31 грн (заборгованість за кредитом) х 30% : 100 : 360 х 74 дні = 17,96 грн.

При цьому, колегія суддів застосовує розмір відсоткової ставки 30 %, встановлений банком на 21.09.2011 року, так як, сторони не обумовили у письмовому вигляді підстави сплати підвищених процентів за користування кредитними коштами.

Щодо стягнення пені, штрафів та комісії, то колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у м. Сєвєродонецьку Луганської області, територія якого, відповідно до затвердженому КМУ переліку населених пунктів віднесена та переліку населених пунктів, де проводилась АТО, а тому ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669, відповідно до п. 2 якого на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем в обґрунтування стягнення комісії, в позовній заяві не викладені обставини щодо підстав стягнення комісії, а саме не зазначено, чи передбачено умовами договору нарахування комісії та чи погоджувався із такими умовами відповідач.

В заяві-анкеті відсутні відомості щодо щомісячної комісії.

Слід зазначити, що в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в сумі 5657,95 грн. В розрахунку заборгованості також окремою графою не виділено яка сума заборгованості є комісією, а яка сума пенею.

Позивачем не було надано відомостей щодо дати нарахування фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та процентної суми штрафу в розмірі 3378,13 грн. та відповідно розрахунку, наданого банком, вказані суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 31.05.2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, пені та комісії не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з положеннями ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем при зверненні до Сєвєродонецького міського суду Луганської області було сплачено судовий збір у сумі 1762 грн (а.с.1), відповідачем сплачено 2643,00 грн за звернення з апеляційної скаргою до апеляційної інстанції( а.с. 116).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Самарський Валерій Валерійовичзадоволена частково, то з АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в сумі 309,27 грн із заявлених позивачем на суму 71440,82 грн, колегія суддів вважає, що стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають витрати останнього щодо сплати судового збору у загальному розмірі 2639,19 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Самарський Валерій Валерійович, задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.11.2010 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (МФО 305299, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2011 року у розмірі 309,27 грн, що складається із: заборгованості за кредитом 291,31 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.06.2015 по 31.08.2015 року у розмірі 17,96 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (МФО 305299, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.11.2010 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області) судовий збір у сумі 2639,19 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 07 вересня 2020 року.

Головуючий В.К. Гаврилюк

Судді В.М. Луганська

Ю.П. Лозко