Справа № 445/1057/20 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/811/2042/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів в користь ОСОБА_2 на її утримання,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 рок ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її утримання.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2020 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Бажає щоб з нього стягувалися аліменти по рішенню суду. Вважає, що аліменти є власністю дитини, в зв`язку з чим подана ним заява підлягає до задоволення. Скаржник просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 вересня 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 04 вересня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд виходив з тих обставин, що у заявника ОСОБА_1 відсутнє право вимоги про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів в користь неповнолітньої ОСОБА_2 , оскільки дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 .

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (зага льного або спрощеного); 3) окремого провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина третя статті 19 цього Кодексу).

Як зазначено в частині першій та другій статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно із положеннями частини третьої статті 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Системне тлумачення положень статей 160, 161 ЦПК України та статті 184 СК України дає підстави для висновку, що із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів (тобто набути права стягувача) може лише той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вказані положення не дозволяють боржнику звернутися із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із самого себе, на користь своєї дитини.

Встановивши, що із завою про видачу судового наказу звернулася не особа, якій належить право вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у видачі судового наказу.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування або порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для обов`язкового скасування рішень.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягаю.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета